Jste si jisti, že tato mince... Augustovy časy?
Ano, velmi dobře, dobře! Velmi starověký Augustus!
Kolik chceš peněz, peněz? - Ach, ne, neprodávám!
Nespekuluji. - No, já chci koupit!
Ale nemůžu, už to mám slíbil další, další lidé!
Hm... - Mimo limity!
Ale o moji minci je velký zájem! - Ale je mi to jedno, protože...
Dám to někomu jinému, rozumíš? - Není to možné?
Není možné! - Dobře, sbohem!
Ó! No dobře! - Co to bylo?
Eh, předstírejte, že jste Američan a ty takhle odcházíš a co mám dělat?
- A ty vždycky říkáš ne, ne... a v určitém okamžiku odejdu...
Eh! V pořádku! Říkám ne tréninku.
Ó, podívej se raději ty, jakmile budeš mít vzal peníze, neutíkej hned,
pokud ne, všimnou si toho. - Nechte to na mně. Nechte to být...
Poslouchej mě...
Tohle mi přijde dobré! - Já taky.
Pojďte, pojďte, do opery!
Ahoj Ferdino... - Oh!
kam dám minci? - Na obvyklém místě, pod sloupem.
V pořádku.
Ach, dobré ráno pánové! - Dobré ráno.
Sbohem, průvodce Řím, týden automatického příjmu!
Chcete se nechat vést? - Dobře, dobře, následuji tě.
Jak vidí, pánové, toto je římské fórum.
Římské fórum! SPQR.
Tady máme všechny hroby a hrobky.
Hrobka... tedy Titův oblouk... Tito, žádný Tito Tito, Tito Tito to.
Septimius Severus, Poppeův oblouk, Titus Tazio, ten, kdo provedl únos
od Fara Sabina. Hrobka Julia Caesara, Hrob Kryštofa Kolumba.
Jak vidíte pánové, To vše je samozřejmě zlověstné, že?
Vlevo: zemětřesení v Avezzanu.
A tady máme všechny ruiny: starověké ruiny, nové ruiny.
Podívejte se na tu ruinu, pane... Kam to dal?...
Stará kamenná suť... podívej pánové... Kde jste? No, není...
Eh... podívej, tyhle kameny. Tento To je koupelna Poppea!
Poppea tlustá! Podívejte, Via Appia... Appian...
co? Zde? Ano, ano... Pánové, jak vidíte... není! co?
římský sloup... colunnum. -Ach ano!
Páni! Podívej, co jsem našel. pane? - Co je?
Toto je starověká mince: Je to sesterzo.
Sesterzo! - Ach, ano... ach.
Je to velkolepé, co? - Ano.
Toto je mince té doby... Augusta.
Nech mě... uvidím. - Ona je Augustan! Ano.
Promiňte, pane, podívejte se na systém prodat starodávnou minci
pro cizince je to trik. Nevěřte tomu!
Promiňte, protože nezasahujete jeho podnikání?
A kdo se jí potom zeptal? A pak Kdo ti řekl, že to prodávám?
Našel jsem to a nechávám si to pro sebe. Neprodávám to!
Pak to nechte na mně vidět chvíli. Povoluje?
Jsem profesor. Mi, profesore, rozumíte, co?
Profesor archeologie a numismatiky. - Archeologie a astmatik.
Starověká mince? Ano...
Ó! Myslel jsem, že ano obvyklé svinstvo, ale ne!
Je to autentická mince doby císaře Claudia!
Slavný římský dvojitý sestertius! Velmi vzácné...
Ale věřil jsem, že ano sesterce. Ale ne.
Je to dvojitý... sestertius! - Ano.
No, můžeš mi to prodat za 30 tisíc lir? - Profesore! Nezahrávej si se mnou.
Za... třicet dolarů, koupím! - Třicet dolarů? Nemůžu!
No, co je? co chceš? - Podívejte, pane, nějaké jsem našel
Já jsem taky stejný. Nemyslel jsem si, že to za tolik stojí!
Ale proboha, co je to samé? Ale tohle je napodobenina!
Ale co si myslíte o sesterciích jsou takhle?
Našel jsem to tam dole. - Hej, kámo!
Teď tady pracujeme, pochopil jsi? Nebuď chytrý!
Ale říkám, že je to stejné! - Ale roztaj se, jdi, jdi pryč...
a hledejte dalšího zákazníka!
Taková příležitost to se nestává každý den.
Nenávist! Kdyby to tak bylo kdokoli... eh... transias!
Ale pochopíte, tohle je mince z Giolittiho éry!
Claudio! - Přesně říkám, Claudio Giolitti.
Ale no tak, už nemluv. Když jsi to našel, byl jsem tam taky.
No dobře? - Eh... držte 50 dolarů...
ale jsi si jistý, To je z Claudiových dob?
Eh! A že to říkám, on to potvrzuje dokonce i učitel astmatu!
Dobře... Hotovo! - Tak sbohem.
Zůstaň tady! - Ach jo... eh... co chceme dělat?
Chceme vidět další starověk? - Ne. Nemám čas.
Já ne! - Je pozdě.
Je pozdě. - Je schůze výboru.
Vrátím se zítra. - Ach, dobře, dobře!
jsi tady zítra? - Vždycky jsem tady! Eh! Najděte mě zde!
Sbohem... Sbohem. - Dokud se znovu nepotkáme.
Dobré ráno. - Zapomeň na to... pojďme!
Promiňte, pane? - Cože?
Našel jsem tam dole tuhle minci.
co?
Okradli mě! Rozumím! ... kde jsi? Stráže!
Tady to máš! Zastavte se!
Zastávka! Zastávka! POLICIE!
Děkuji za minci! rád bych abych ti přinesl svědectví mého života!
Tady jsem! - Zvládl jsi to?
udělal jsem to, ale nebylo snadné je najít, víš!
A kde jsou teď? - Teď jsou za uličkou.
Eh...tak uvidíme...
Ano, ale ještě mu to musíme vysvětlit o co jde.
Dobře, vysvětlíme mu to, pojď. - Pojďme.
Tady jsme. Tady jsou. - Ach! A co je to za věci?
Válečné oddíly? Ale můj syn, tyto jsou příliš poškozené!
co jsi říkal? - Nic, nic!
Bylo to na náměstí, co mám dělat?
Trpělivost! Takže chlapi... Chlapci! Poslouchej mě.
Takže... No dobře?
Ó! - No dobře! Dám ti facku, víš!
Poslouchej mě.
Musíte být evropské děti.
co jsi říkal? - Co jsi říkal?
počkej chvíli, Teď ti to vysvětlím.
Poslouchejte... teď v divadle poblíž zde probíhá distribuce
dárkových balíčků. Americké věci, dobře?
Musíš předstírat vytváření našich dětí.
A co nám dáváte? - Eh... balíček.
Buď dvě balení, nebo nic! - Dva balíčky? jsi blázen?
No, dva balíky... co chceš.
do čeho šílíš? - A proč?
A balíčky jsou balíčky!
Já vím, ale tyhle za míň oni ne. Dvě balení, pojďte!
Teď pojďme na to... vy, vy a vy jste mé děti.
A ty máš jeho děti. - Nechal jsi mi odpad!
A dobře! Sledujte to, abyste mohli vstoupit potřebujete pozvánku.
Dejte mi to! - Cože? jeden mám!
Dostal jsem to sám! - A jak to udělám?
A co mám dělat: ty to zvládneš! Uvidíme se v divadle. Jdeme.
Ale jak to zvládnu? D�...ale... ale podívej se na toho chlapa!
A dokonce si ho nechávám jako partnera, nechávám si ho!
na co koukáš? - Musí to dělat váš syn?
Ale proč se ti to hnusí? -Ne, ale stejně...
Jak ve zkratce? Hrubý a hrubý, to jsi celý!
Ó! Tak si pojďme poslechnout... co jsem pro tebe?
A kdo tě zná! - Dal bych ti facku!
Ale jak, právě teď byla řeč! Jsem pro tebe tvůj otec.
Ah... - Rozuměl? Jdeme!
Podívejte se, jakého otce jsme udělali!
Příkazy! - Vy Buttoni, udržujte pořádek...
...od vchodu! Pak přijď sloužit na jevišti.
Ano, pane!... nerozuměl jsem poslední dvě slova.
Přijďte sloužit na pódium. - Na vaše rozkazy!
Lístek, prosím.
Lístek, prosím!
Lístek! - Vlevo!
Tihle čtyři jsou se mnou! - Počkejte chvíli!
Lístek, prosím. - Okamžik, lidi, neutečeme.
Získejte lístek! -Takže...
Požádal jsem o lístek. - Ke mně?
Dal jsi mu lístek? - Ne, nedal mi to.
Ne, nedal mi to. - A že on je ten, kdo musí dát
lístek k ní? - A kdo by mi to měl dát?
Co mu to mám dát? - Ano... Nevím.
Jak to neví. Je to ona kdo mu musí dát lístek!
Přesně říkám. - Pak vyndejte tento lístek!
rozumím. - ... to ztrácí čas, pojď!
Patro... - Pomalu... no tak... my...
A kde je lístek? - A ptáš se mě?
Ne, říkám, kde to je, protože to mám u sebe. - Takže to hledáš, najdeš to.
Měl jsem to... Giacomi, vzkaz tátovi.
Ale já znám Gigetto! On je Giacomino. -Ach ano, je pravda, jak hloupé...
S těmito dvojčaty vždy jsme zmateni.
Jako že tihle dva jsou dvojčata? - Oh ne?
Dvojčata! - Oh. Pojď, pospěšme si!
Giacomino lístek. - Ale který lístek?
Ale jaký lístek... co jsem ti dal dnes ráno, že?
Jste zahraní! Nic jsi mi nedal!
Hrál? Ale cítí je jako tyto dnešní děti odpovídají.
Blízko k otci: hraješ... - No tak, lístek!
Jestli jsi zazvonil... Nevím!
Ukážu ti to, jestli budu naštvaný. Dej mi lístek! Rozuměl jsi!
Ach, podívej se na rostlinu, oh! - Chápeš, manipuluješ se mnou...
...pokládá na mě ruce! Už není důvod!
V jakém jsme světě, nevím!
Ale zkrátka, milý pane... blokuje dopravu....
Jak se opovažuješ takhle odpovídat svému otci! - Ach ano... dobře.
Ale jak, zpochybňujete otcovství? Ale cítíte to?
Ale co tady děláš? - Ale ve zkratce, drahý pane...
zablokovala provoz... To je ono budu dělat? Za co chce, abych ho zatkl?
A co chce... co mám dělat? - Co říká? Co... co...
Ale co to říkáš, promiň! - No tak, tahle poznámka vyjde...
nebo to nevychází? -Ale já ho zabiju...
Ale jaký zabiják! Nechte to být. Pak musím zatkněte ji a... večírek končí.
Pojď, posaď se... zabij. - ...tentokrát... promiň, eh.
A Bůh mu to vrací. - Cože?
Lístek.
Před zahájením nasazení balíčky přítomným dětem...
Cítím povinnost si to zapamatovat za to všechno musíme poděkovat...
naše neúnavná práce štědrý prezident pan Lo Cuzzo.
Jménem výboru děkuji.
A teď se do toho dáme distribuce balíků
Měla to taky pozvání z farnosti?
Ne, můj manžel se o to postaral. - Ach, protože tvůj manžel...
Ano, je to tam, vidíte, na jevišti.
Všechny vaše? - Ano, osm. Všechny moje!
Ach, dobře! - Nemáte zač, pane Lo Cuzzo...
krásná fotografie při dodání balíky tomuto poctivému dělníkovi
otec osmi dětí. já fotím po tobě! Podejte si ruce... takhle.
Moment, omlouvám se. Musíme to udělat znovu, protože...
ten strážce tam všechno zničil.
Jo! To není možné! - Eh?... oh... promiň.
Jo... pro tebe. - Děkuji.
Prosím....
Ach... ach... ach... - Cítí se špatně! Lékař!
To je on! - SZO?
Zloděj, zloděj díry!
Zastavte ho!
Mami, co se děje? - Nic jsem neviděl...
Zastaveno! Zloděj z díry! Zastaveno! kam jdeš?
Neuvěřitelný! To je taková škoda!
Ale co to říká? Nerozumím tomu!
kam šel? Tady je! Je pryč tamhle! Zastavte ho! Zloděj!
Brzy! Probíhá demonstrace nových bomb! Jdeme!
Stráže! Zastávka! Počkejte!
Pojď, nasedni do auta! - Pospěšme si!
Ale zkrátka víte kam máme jít?
Pojďme k tomu, co tam... k... do vody Acetosa!
Tady je! Tady je! - Vidím to, vidím to, vidím to...
Poslouchej šofére... - Co je?
pokud si pospíš...
Dám vám tip 500 lir. - Dobře!
Rychle, je tam semafor...
Ale co skrýváme? Ne... ne, trpím žaludkem...
...a mořská nemoc a nemoc z auta.
Tady to je... kvůli Due Macelli!
Střílejte do pneumatik! - Ano... eh... uvnitř nic není...
Pryč, pryč, pryč! - Eh.
Rychlý! -No, já nemůžu...
dej lidi dolů, že?
Ale... můžeme vědět, co udělal?
Ehm... prodal na římském fóru, padělané peníze za 50 dolarů.
Eh... Madonna... - Je to zloděj!
...obvyklý odpad! - Ke mně!
Ano, rozumím... dobře...
Pospěšte si, už jdou! - Ale kdo?
Ten...tak tam... - SZO?
bolest... ty věci tam... demonstranti. - Bolest?
hledáš někoho? Musím jít do důchodu!
A tlačit... tlačit! - Ale co tlačíš?
Eh... ale pomalu! Trpím nespavostí!
Ale... ale proč jsi přestal? - A nevidíš, že to vůbec nezmizí!
Ale jak nemůžeš projít... Proboha!
Počkej na mě, hned jsem zpátky.
co se stane?
Zastávka!
Zastávka... - Pojď! Jdeme!
Ale podívejte, kam nás to dostalo! - Už ho brzy neuvidím?
Po tobě! - Do toho, kde... to nevidíš!
Tady to je! Pojď, chytíme ho! - Po tobě! Vezměte to! Zastavte ho!
Ale když to nechytím, jak ho zastavím!
Brzy! Zastávka! - Kam utíkáš, ty ošklivý synu...
Nezačínejme s nadávkami, eh!
Ale ty přestaň...
Čau lidi! Zastavte ho!
Zastávka!
Zastavte ho! - Přestaň!
Chyťte... toho v uniformě! Chyť to!
Ó! Ale co to je?
Odejít! - Jdeme!
Ale jestli mi kousne nohu, jak to, že potom běžím?
Jdeme! Ale pokud máte boty! - A ty, nezlom si boty!
- nebojím se... - Stručně řečeno....
... chceš to dokončit? - Vím, co mám dělat!
Jdeme! - Ale ten kouše!
Proč se nepohneme, říkám? Pojďme, pojďme...
Mo se uklidní. - Oh! Pojď. Platnost!
Coura... Pes je jednoznačně neškodný! Jdeme!
Dobrý! Buď dobrý! Dobrý!
Dobrý! Dobře, říkám ti to!
Buďte pomalí! - Jdeme dál!
A počkej chvíli!
Ó! Nevidíš, že tomu padáš! Zastávka!
Rychleji, seržante! - Ale dřív...ach!
Ó! Dejte mi tohle kolo!
Pojď! Pojď! - Ne!
Ty hloupý hlupáku! - Je tam! Vezměte!
Nyní dokonce z kopce!
Platnost! Pojďte, jsme tady! - Nespadni na mě...
Zastávka! - Pojď, pojď!
Mám smůlu... teď ho hodím...
Jdeme! - Přestaň!
Zastávka!
Hloupý! Zastávka!
kde je? Když to vezmu.... když to vezmu!
Je pryč! - Kde?
kam šel?
- A teď? Je to pryč!
Je to pryč! - Jak zmizel?
A co já vím? - V USA by se to nestalo...
taková loupež! To je nemožné, že jsi takového zloděje nelze chytit...
Ale co to říká? Nerozumím tomu! - ... Styďte se!
Ale tady to není! Ale co bych měl udělat?
Zloději jsou takoví... Jsem uprostřed těch keců...
vezmi to ode mě... udělej mi laskavost... umřu takhle...
Pojďme ho hledat! - ... už to nevydržím!
- Ano, ale pojďte taky!
Přinutíš mě pít? - Oh! Nechal nás samotné...
co? - Nenechávej nás samotné, pojď sem!
Počkej... nech mě zvednout kbelík!
Tady to máš! Pomoc! Pomoc! - Vezmi to!
Pojď! Pojď! Jste tady!
Ale kam nás to zavedlo?
Ale podívejte se, kam to jde! - Kam nás ten chlap posílá!
Jdeme! Dříve! - Tady to klesá! Oh mami!
Zastávka! Že tohle je Američan! Jak se díváme do zahraničí?
Drž mě! Drž mě!
Vezměte to!
Jde mi o sisal! Bláznivá sázka. Přeji vám dobrou 13, co?
Nech mě projít!
Nechte nás projít!
Dovolte nám...
Ó! Proč pískal? - Zapískal jsem...
protože vás všechny uvrhnu do vězení!
Zastávka! - Přestaň!
Hej! Nepřestávej. Pojď, konej svou povinnost!
No dobře, ale pil, Já taky piju!
Konejte svou povinnost! - Oh! Tahle povinnost mě štvala...
Nic ti neudělám. Zastávka! Podívej, je to horší!
Přestaň... pak za všechno zaplatíš! - Pojď, rychleji!
Dříve! - Uh....
Z blízkosti, slyšíš mě?
Ale já končím s běháním!
Ať tě zabijí... - Ach...
Pomoc, spadl jsem! - A vstávej!
Blahoslavený... kdo odpočívá!
Jdeme. Nemůžeš teď spadnout?
Ach! Au, au... - Ach... ach...
Mluv, mluv... co chceš? - Ahh...
A mluvte!
Teď už mu to nedělej! - A kdo to říká?
Eh, vidíš, už mu to nemůžeš udělat!
já? Už mu to nedělej!
Ah...
já...
Ošklivý zločinec!
Nech mě popadnout dech pak tě budu škádlit!
Utíkám, eh! -To se nepočítá!
Teď jsi přestal, jsi chycen. Pojď sem!
komu? Pojď sem, Ty jsi ten, kdo mě musí zatknout, že?
Oh... Zastřelím tě, víš.
Nemůžeš! - Proč?
Střílet můžete jen legálně obrana... neurážím...
No, tak vystřelím do vzduchu... pro zastrašující účely.
No dobře... Nenechám se zastrašit a jsem tady.
Takže... vzdáváš se.
Máš za to děkovat svým játrům....
Nejsou tam játra, je tam slezina!
Já vím, ale trpím játra!
A ty neléčíš?
Ano, udělal jsem toho hodně, ale... nic.
Řekni co, zkusil jsi to Americké injekce?
Který? - Hm... ty... si nevzpomínám...
ale jsem dobrý, jsem velmi dobrý.
Oh, udělal jsem toho hodně... ale doktor mi řekl...
že bych měl jet do Chianciana... ale... obilí!
Kdybys běžel trochu víc, mohli bychom se tam dostat pěšky... v Chianciano.
Co vy dva děláte? Mluvící nad? Proč čekáte na umístění...
... pouta na toho podvodníka? - Ne, už neutíká.
Tady... já bych ho zabil. Zabil bych tě přinejmenším!
Ale jak se ti zdá hezké, že přicházíš zničit mě?
Dobrý člověče... nebuď moc horký... - Annamo platí!
...nezlobte se... - Ale jak se nemůže rozčilovat?
nezvyšuj hlas, bolí mě hlava, - Annamo platí za jízdu.
Bolí mě, bolí mě játra - Dobře, jen mi dej peníze, pojď.
co chce? - Závod, že?
jaký závod? - Musíte mi dát tisíc lir!
Získejte je od něj. - A co s tím má společného?
vzal si taxi! - Vidíš, dostal mě.
Pojď, dej mu peníze, pojď. - Ale já je nemám!
Jak to, že ho nemáš? - Dejte mu je!
Mám mu dát peníze? - Hledejte mě, nemám peníze!
Proč ale jezdí taxíkem? když nemáš peníze?
Ah, ty jsi jel autem a já Šel jsem a jak jsem byl hloupý?
No, nemá žádné peníze. Dejte mi je.
Podáte stížnost u soudu... - Ale jaká stížnost, jaký soud?
Netrvejte na tom! Pokud je přítomen orgán řekl jí, ať to nahlásí...
Ale která autorita? Řekl jsem to u soudu si promluvíme...
Ale chci peníze, jaký proces?
Dost, teď není čas diskusí. Pojď, pospěšme si!
Jdeme kam? Jít k autu?
Jistě! - Co jsi blázen?
Jsi blázen... - Nech mě mluvit...
Ne, nech mě to udělat... - Jsem ten, kdo řídí věci...
Ale co to necháš dělat! - Co si děláme srandu?
Nedělej mu to... - Eh!
...protože má onemocnění jater. - Já? A on je také velmi...
Já... je to moje věc!
Tento delikvent odmítá tě následovat?
Dávejte pozor, jak mluvíte. - Jinak ho to nezlobí...
je z toho paralyzován! - Proč se nepohneme?
Že ho nosím v náručí, co? já...
Nikdy jsem nic takového neslyšel! To je nehorázné!
Ne, ne, neurážíme, víš! - Proč to řekl?
Nech toho, jsem tady brigáda. - No...
Neurážíme... - A proč mě urazil?
Ach jo! - Co... Podívej, pojďme něco udělat...
jde a vezme si auto - Ano.
A čekáme tady do této hospody-statku...
V pořádku. No, kdo mě platí?
Je to Američan... - Musí mi zaplatit?
A co platím? - Ach, eh, pane Věci... počkejte...
Ale podívej, jaký chlap... - eh... ale co já vím o těch důvěrných?
Pojď, jdeme!
Po tobě! - Hej... začněme...
s dobrými mravy, víš... Jsem gentleman, rozumíš?
Řekli, že musíte zaplatit! - Jdi pryč!
Ne, ne, myslíš peníze?
Dobré ráno. Dobré ráno.
Kávu a láhev vody, šťovík.
A k ní? - Kávu pro mě taky.
Žádný! Jen jedna káva a voda, kterou jsem si vybral!
Proč si nedáš kávu? - Ne, ty to nepiješ!
já? a proč? platím si to sám. -Ano, teď ti dám kávu...
pak tě vezmu do kina a pak půjdeme tančit v kabaretu, že?
Myslím, že mě nemá ráda. - A proč bys na mě měl být milý?
Poté, co jsi mě donutil utéct na sto kilometrů mezi tím
... do příkopů ... mezi bahno ... a dokonce jsi nechal toho psa napadnout mě...
A jaký je můj pes? Ale promiň, já kousl mě pes? Žádný.
co to znamená? - Znamená to, že mě má rád.
Naopak ji nesnáším. Ale ona zase...
Psovi je to nepříjemné! - Oh, no...
nechte kávu být! což jsem já tyhle řeči o tom, co se vám líbí a nelíbí?
Nezapomeň, že jsem hlídač a ty zloděj, eh!
Zloděj, hm! Možná chceš narážet k tomu obchodu s mincemi...
Myslím všechno! -Takový idiot...
Nevyžádané zboží, balíčky, všechno. - Což koneckonců není blbost...
Dobře! To je pecka!
Vážený brigádní generále, to jsou lidé plní peněz.
To je tam Američan! - A co na tom záleží?
Žádný? Má to svůj význam! Proč Jsem podvodník, jak říkáš.
Ale mohu vám zaručit... a také to dělám Garantuji, můj brigádní generál...
na mou čest, že... během mého život v těch nejstrašnějších chvílích...
mé existence... - A zvedni ruku!
Přísahám vám, nikdy jsem nepodváděl Ital! Nikdy! Vždy cizinci...
...skromně. - Nechte tu kávu být!
Ano, ale stále jsi zloděj! - Zloděj...
...zloděj. - Oh!
Mluví dobře, protože nakonec měsíce je jeho dobrý plat.
Eh...nechme toho. - Oni jí neplatí, co?
Jak to, že mi nezaplatí? - No, moc jí nedají...
Zkrátka je to moje věc! Mo... - Vážený veliteli...
Jako velitel? - Vy nejste velitel?
Proč bych měl být commendatore? - Ach můj bože...
neudělali z něj velitele? - Proč bych měl být commendatore?
Ale jak, tak velký muž, co? - Proč se Commendatories řídí podle váhy?
Nicméně pro mě jsi chvályhodný!
Zkrátka to chcete dokončit být vtipný? já... ehm...
Ale proč se ke mně takhle chová? Ale on to nevidí že jsem chudák?
Nezaměstnaný, bez práce... - Eh...
a nemůžu najít práci kvůli mému zdraví... - Ano, já vím, stejný starý příběh...
Jsi nemocný, že? Máte nemoci, co máte? - Všechny.
Co? - Všechny. Deformující artrismus, eh.
Hm... - Srdce, játra...
Řekl jsem ti, že játra tam nejsou! - Já vím, ale přesunul jsem to...
ledviny... a to nic.
Bojím se vyšetření... protože když mi doktor řekne ano,
máš co tušíš... a kdo už jde domů...
a moje děti, které mají odvahu víc než vidět je, líbat je.
Ale co je to za podezření? Pojď, poslechneme si to.
Který? - Ano?
Který? - Eh.
mám hrozný strach... trápit se!!
Ó! Ach! Špinavý! Nešťastný... - Kapesník...
Ano, dám ti ten kapesník! Ale podívej, co se mi muselo stát!
Ale je to dobrý... - Dej ruce pryč z tváře! Špinavý!
Au, au! A tohle nic není.
Proč máte teď 108 nádorů? - Ne, následky války.
Prošel jsem celou válkou... - Ano, všichni jsme bojovali.
Ach, ne, bojoval jsem ve válce všechno... a pro nepřítele, kterým jsem byl
ošklivá kost... nepřítel si mě pamatuje.
Ano, ano... - Pamatuješ si...
Nedotýkej se mých rukou! - Pamatuje si mě... Kolitida!
Čistý! - Kolitida... a dnes nevím...
musel to být strach, spěch, pohyb... seržant...
co se stane? - Nevím... eh...
brigádní generál... - Co je?
Povoluje? - Co dovoluji?
Tyto triky jsou staré se mnou, má drahá!
Ale proč nedůvěřuje? Pojďte se mnou. Navštěvovat.
Eh, víš jaká zábava! - Je to autentická... kolitida!
Když jsi na policejní stanici, uděláš, co musíš.
budete vzdorovat? Hm...
Oh, ale říkám, děláš si srandu nebo to myslíš vážně?
Ne, říkám... je mi zima. - Ale ruce pryč!
Ne, ale jak?
Kde je záchod? - Cože?
Toaleta?
Ale neměl bych jít... - Ale já neříkám záchod,
WC je francouzské! Ústup, nula nula.
Ah, tam dole.
Po tobě!
Pojď.
V.
Nemůžu se tam dostat...
S dovolením. - Devátý.
Nemůžeš dovnitř? - Ne.
Už nějakou dobu Všechno je zakázáno!
Je zakázáno hrát clacche,
Je zakázáno jezdit na kole, překročí kurz,
Je zakázáno vydávat zvuky, zezadu.
Teď je dokonce zakázáno chodit... - Není to zakázané, je to zaneprázdněné.
Pak čekám... Nebo je to zakázáno jen čekáš?
Ne, není to zakázané, počkej'.
Bez foukání! - Proč je také zakázáno foukat?
Ale říkám, co hledáte? - Chci dovnitř!
No, tady to je!
Pokud zase začnete foukat!
Auto je venku. Kde je zloděj?
Ach, na chvíli vešel... malá kolitida.
Musíme počkat vaše pohodlí teď?
Je to válečný invalida... no nemá hodiny..
Podívej, jsem na řadě jako první, víš! - Oh, škoda!
Zbývá tedy ještě hodně? - A já nevím, pane!
Nemám čas ztrácet čas! - Eh, já taky ne.
Pak... bych nechtěl... aby utekl. - Oh, uteč mi?
Eh, podívej...
Vždy připevněno k řetězu! Jen si dám chvilku.
Buďte ujištěni! Nikdo mi nikdy neuteče!
Oh... Dlouho chybí?
Ó? Odpovědi!
Zatáhněte za řetěz! - Jdeme!
Coura... - Kam šel?
Utekl odtud! - Běž, rychle, běž!
co? - Vypadni z okna!
Ale jak se zapojit? Nech mě tam projít!
Zapomněl jsi, jak chytat tenhle chlap! Je to neuvěřitelné!
Nikdy jsem nic takového neviděl!
Nikdy jsem nic podobného neviděl! budu protestovat svým nadřízeným, rozumíte?
Osvobodil se?
Ano, teď, když je osvobozen!
Tak proč mě děláš čekáš na díry?
Ale jak chápeš, co se mi stalo!
Ale co si myslíš, že vím? Ale kam jsme to dospěli?
Jsem uniformovaný důstojník, pochopil jsi?
A potřebuji respekt! Co myslíš, že to dělám tady?
Co dělá každý! - Tady jsi!
jako? Po vás... dělej, co musíš!
Vyzývám ho, aby to vzal přísná opatření.
Určitě pan Cocuzza.
Policajti jsou stvořeni chytit zloděje.
Opravdu. - Ne, aby utekli.
Ano, ano, naprosto správně. - Stát je platí...
udržovat veřejný pořádek... - Dobře.
A bránit společnosti dobrodruhů. - Velmi správně
Požaduji, aby váš agent, být přísně potrestán.
No, teď uvidíme. - Budu protestovat vysoko,
Ale není tomu tak. - Velmi vysoká...
Tady to neskončilo, sbohem!
Sbohem!
Ale kdo je ten zloděj, co jsi nechal uklouznout?
Ale jaký zloděj, pane komisaři, to je chudák,
hladovějící muž, bezvýznamný zloděj!
Po tobě!
Komisař támhle je taxikář,
která chce být přijata. - Ještě neodešel?
Řekl, že se nehýbe. - No tak, rozumím, nech to být.
Prosím. - Děkuji.
S dovolením, dobré ráno, pane komisař
Ach! Dobře? - No, co?
No, říkám, jak to sem dáme? - Ale co? SZO? Že?
jako co? Hluchý, kterého musím mít!
Které neslyšící? - Musím mít víc než 1000 lir!
Proč? - Závod, který jsem absolvoval.
Tak to musím mít milion! - Buďme logičtí...
Po tobě. - Mám klienta...
Dobře? - Ten utíká...
Běžíme k němu, ty zatkněte ho, už mi neplatí,
Říkám... zaplatíš mi? - Já? Ale říkám, že jsi hloupý!
Promiňte, pane komisaři, jsi hloupý, že?
Ale říkám, pak mi zaplatíš komisař.
Oh, přesně! Teď mluvíš dobře! - Ale mluvíš dobře, platím?
Ano, ale tady někdo musí zaplatit, Pane komisaři...
Počkejte, nekřičte sem! - Ale já nekřičím.
Nyní komisař... - Odhaluji věci.
Ticho, chvíli, Umberto, pojďme si to zrekapitulovat.
Pojďme si to zrekapitulovat - Ano.
Do vašeho taxíku nastoupil kolemjdoucí. -Ne, pokud dovolíte, komisaři,
nebyl to kolemjdoucí... Byl to zloděj vklouzl přímo dovnitř
v jeho autě a hned se zastavil a...
může být také spolupachatelem...
Ale jaký spolupachatel! - Říkal jsem, drž hubu!
Mlč a mlč taky! - Ano.
No dobře. -Takže...
nastoupil kolemjdoucí na vašem vozidle.
Ano, pane. - Mimochodem, vydrž...
Je vše v pořádku? Řidičský průkaz?
Viděl jsi řidičák? - Ano, zkontroloval jsem.
Zadní světlo, blinkry... - Ano.
Jen ty šipky? - Ano, všechno.
Všechno vlevo a vpravo. - Všechno je v pořádku.
Vše nastaveno a dobře provedeno!
Takže tento kolemjdoucí... - Eh.
na konci běžného závodu Vystoupil z auta,
a zmizel. - Utekl!
Utekl. - No, zmizel.
Ergo, on je ten, kdo musí platit. - Přesně.
kdo to je? - Ergo.
Eh, kolemjdoucí, zloděj. - Zloděj.
Ale když utekl, jak zaplatí? a dobře?
Vystopujte ho! - Já? A co dělám jako policista?
Vy jste ti, kdo ho musí vystopovat! - A skutečně!
Máme to, my! - Ano, nechal jsi to utéct!
Oh, mladý muži, nechme toho uznání! Děláme to...
Je to naše věc! - Co jsem udělal?
Každopádně ticho, buď v klidu...
Že ho moji agenti zase chytí! - Tady jsi.
Kteří agenti? Které, on, on...
Dobré ráno!
Řekni, oh, co chceš říct, s tímto dobrým ránem?
Nic, řekl jsem dobré ráno. -Ne, protože dobré ráno,
když říkáš dobré ráno, musíš opravdu zlé, dobré ráno!
Ach, tady se stávají opravdu arogantní, všichni!
Ach, pane komisaři. - Co je?
Říkám, nechtěl bych toho šílence, by ohrozilo mé povýšení.
Ne, není se čeho bát. -Slibuje mi...
Je to v mých rukou, neboj. -No já...
Nebojte se.
Připraveni? jsem připraven, samozřejmě jsem byl informován.
Ano, ale vždy to bylo... dobrý agent...
Ano, dobrý chlapec. - Co to o mně mluví?
Ano, rozumím, je to politováníhodné, souhlasíme.
Dobře, dobré ráno.
Ale promiňte, kdo to byl?
Jde o to, drahý Bottone, kdo jsi trochu tě to zavázalo, víš?
Ale proč to je? - Eh, kdo to je... doufejme.
Ale promiň, moc se omlouvám...
Připraveno!
Ano, Excelence, dobře, Excelence Hotovo, ano, pane, Vaše Excelence.
Ano pane, Excelence, můj respekt, dobře.
Dobře?
Čistá dokonalost pro mě?
Ano, ve zkratce jde o to, že z toho jsem...
Musím si tě nechat ve vazbě. - Ke mně?
Ano. - A promiňte, co jsem udělal, doktore?
Jako co jsi udělal, a ještě jsi nic neudělal?
já? -Aha, ale stejně....
zdá se hezké nechat tě uniknout, zloděj?
No, utekl, ale taky jsem to vzal, takže...
Ano, -Ano, je to jako...
Ale utekl... -No dobře, ale vzal jsem to...
Vážení Buttonci, máte 20 let služby.
643 -No dobře, 20, 30...
Ach ano 10 let...
Neměli byste ignorovat článek 37 nařízení o veřejné bezpečnosti.
Co to má společného s nočním hlukem?
Ne, to je 41. - Ne, 41 je o zákazu zveřejňování.
Nemluvme nesmysly, článek 37, chceš se to ode mě naučit?
No, zdá se mi...
Čekám, zatímco se dívám, Mám to tady po ruce,
Teď to nechám pocítit i tebe... - Ano, dobře, ale kdo to byl?
Tady je článek 37, který se týká prázdninové uzavření areálu.
Ah, tady... čísla! - Všichni se mýlíme, vidíš?
Všichni se můžeme mýlit. - Chybí nám...
Tohle je o tobě.
Pokud, člen na policii,
bez rozdílu služebního věku nebo hodnosti,
nechat uniknout jednotlivce, zatčen, to je váš případ, že?
Oh, ne. - Skončí u soudu.
Kdo je jednotlivec? - Ne, agent má jasno.
To jsem já. - Eh.
I když se to prokáže dobrá víra obviněného,
proces zahrnuje vyloučení, jako minimální opatření, rozumíš?
Ale je to nové nařízení republiky?
Ne, ale je tu možnost, podívej, počítáno v nařízení...
Nevím, jestli ti to pomůže trochu... dobře za mnou...
pokud provinilý důstojník... to bys byl ty...
Já, obžalovaný? - Ano.
Samozřejmě, nešťastník, kdybys věděl najeté kilometry...
Uspěje svými vlastními prostředky,
bez jakékoli pomoci kohokoli policejních orgánů,
znovu chytit uprchlíka,
v nevyhnutelném termínu, v předvečer soudu,
To druhé se nekoná pokračovat, je to jasné?
A ano, a můžete to studovat možnost shrnout...
důstojník ve službě, je to jasné?
Eh, jsou to tři měsíce.
Mám dělat tři měsíce?
Ne, není to tak, že musíte dělat tři měsíce, tři měsíce před soudem.
Pokud můžete, dohoďte to znovu zloděj, rozumíš...
Jestli to moje žena zjistí, to ho bolí.
Neříkej to své ženě chcete to udělat, držte tuto skutečnost skrytou.
Máš talent na... -Ano, aha...
jak to udělám? - Musíš se o to postarat!
Ehm, svým nosem... - Ale jaký vkus, doktore...
Eh, jsem lovecký pes? Pak mi byla i zima...
s tím běháním, které jsem udělal, nos...
Když jsem se přiznal jedna šance, jsi šikovný...
Mám tři měsíce na to, abych to našel. -Eh, pokud ne...
Jdu k soudu. - Rozuměl jsi!
Po 30 letech... - Nedá se nic dělat.
Oh, každopádně, Moc vám děkuji, pane doktore.
Všechno nejlepší, co vám můžu říct! - Ano, děkuji.
Eh, udělal jsem všechno, co jsem mohl ano, viděl jsi to, že?
Eh, ty to moc dobře chápeš...
přesně to, mám nést zloděje?
A co mi chceš přinést? -Ne, říkám...
Kdybych přivedl další dva zloděje, velký... nový říkám...
Ale nemluv nesmysly, Buttons, co s tím mají společného ostatní zloději!
Ach, díky bohu! - Ahoj tati!
Táta! - Oh, jsi blázen?
Ale kde jsi byl? - Oh, ne...
Ne, neposadí tě první v kuchyni jinak mi všechno zašpiníš!
Ale podívejte se, jak jste nakombinovaní! -To není na mně...
jaká bolest v zádech! - Všechno bláto!
Ale byli jste na venkově? - Ano, je to žába.
Ano, dnes ráno jsem tě rozzářil boty, které vypadaly jako dvě zrcadla...
... vypadali! - No dobře...
Myslíš si, že jsem tanečnice, já!
Ano cokoliv... - Po tobě!
Ale co se stalo? - Náhodou mám hlad!
Musím hned odejít, tak si sundej boty.
Eh... došlo k atentátu - Atentát?
A koho zabili, kde? Když? - Teď vám to řeknu!
... musím to vyšetřit! Dost s tímto gramofonem!
Drž hubu! - Můj mozek je ve vzduchu!
Je to americký rekord! - Eh...
udělali mě, skvělé služby od Američanů!
No, ten zloděj, co utekl Chytili jste to v divadle?
Už je ve vězení! - Chudinka!
Proč chudák? - Ach, je mi tě líto!
Ach, ano, strážci Není vám jich líto?
Ale do vězení nejdou. - Kdo ví?
Aha, už se začínám lámat... -Ach, Lorenzo!
Protože mluvím...
Podívejme se znovu, támhle!
„Zkontroloval jsi všechny tyto zásuvky? - Ano.
Ale nevím, jestli někdy byli ve vězení.
Jsou pouze podezřelí.
Oh, tady to je!
A teď, tvář toho zločince!
Ferdinando Esposito di Gennaro, bydliště v via Roseto 1 9...
Promiňte, bydlí tady Ferdinando Esposito?
Ano. - A víš, jestli je doma?
Eh! Téměř nikdy není doma!
Například jich bude asi deset dny, co se objevil!
Ale tvoje rodina je doma, že? - Ano.
Eh, z koho se to skládá?
Oh, mimo něj, Znám dalších 5 lidí.
Jeho otec, jeho žena... - O něm?
Ti dva malí kluci, a pak je tu bratr.
O něm? - Ne, ne, o ní.
Ach, o ní.
Eh, promiňte... mají okno do ulice.
Ale... jste policista?
Proč mám tvář policisty?
To bych nevěděl! - Ne, jsem z Milána!
Ach, když vidíš!
Závazky jménem z milánského domu...
které chce dát společnosti Esposito, reprezentace věcí...
Dobře'. - Tak co... tohle okno,
který má výhled na ulici? - Ano, na druhé straně tady je...
Ten tam ve druhém patře - Rozumím.
Velmi dobré.
Eh, chceš, abych ti něco řekl? - Ne, ne... co si o mně myslíš.
jako? - Postarám se o to.
Ach ano!
Ty švagry tamhle? - ne,
No, au revoir...
Sbohem!
Dobré ráno, pane! - Dobré ráno.
Posaďte se prosím... - Oh, nespěchám...
Je volný... - Co?
Uvolnit. - Oh.
Kabát? - Ne, díky, je mi zima!
Promiň, ne odtud vidíš průchod a ne...
Jako, ne...
co budeme dělat?
Prsty má zmrzlé... - Co budeme dělat?
Pojďme se oholit. - Bez vlasů?
Eh, ne, kdybych řekl vousy, pokud ne, řekl bych vlasy.
Mluvil jsem o vlasech, kvůli tomu není potřeba vousů.
Ano, já vím, ale od zítřka... nemám čas,
takhle to dnes dělám, eh, eh...
Je mi tu lépe.
Měkčí!
Promiňte, pojďte tudy, Je to lepší.
Podívejte se, otočte se, pane. -Ale promiň...
Zůstaň stát! Mějte trpělivost! - Ale proč?
Protože... promiň - Ale říkám, dát mýdlo...
Nezakrývám si obličej. - Dobře'...
Dobře, ale natáhněte ruku! Ale nedávejte mi mýdlo do úst!
Uvolnit! Uvolnit! - A co ty?
kam jdeš? - Jdu si hrát na trávník!
Vždy na trávníku, vrať se domů!
Ach, já se vrátím, hned jsem zpátky! - Ale kam jdeš?
jdu se podívat, míčová hra...
Ale promiňte, mýdlo? - Jsem hráč...
... jsem fanoušek, musím vidět hrát fotbal.
Omluvte mýdlo, vousy...
To je šílené!
SEM!
Pojď! - Pojď, běž! Běh!
Oh, vidíš, že když ne ty...
Poslouchej, Paolo...
Jdi si hrát s těmi dětmi! - Dobře, tati, nevezmeš mě do školy?
Tak nech školu na pokoji!
Radši se dnes nauč hrát do Nice, tak zítra...
mluvíme o škole, víš? - Ale já je neznám!
No dobře, spřátelíš se s námi.
Podívejte se na toho kluka s tím tričkem s modrou linkou...
Ten s dlouhým nosem, spřátelit se...
A pak matce nic neřekneme, jdi tati, podívá se na tebe.
Ten s dlouhým nosem, eh!
Jdi, jdi...
Na...
Teď ty Paolo, jdi tam...
sundáváš si kabát, klobouk, polož tašku...
a my se k vám hned dostaneme.
Pojď, tohle je můj dům.
Ne, říkám... je to dům lidí, kteří pracují...
Kdo je to?
Oh, tohle? Toto je zdarma.
Teď... - Kdo je svobodný?
Ano, je to Paolův přítel... tak dobrý, tak roztomilý...
Nikdy jsem to neviděl. - No dobře...
Eh, nikdy jsme ti neřekli... eh... můj blízký přítel.
Tohle je Giovanna, moje žena.
Jděte tam, teď se k vám přidáme hned... milé libero.
Ale kde jsi to našel, celý rozcuchaný...
No, pokud je rozcuchaný, češe si vlasy, což znamená.
Ale proč jsi to přinesl u nás doma?
Ale protože náš syn musí trávit čas se společnými dětmi.
a proč?
Proč, nekřič, nekřič umrtvit...
Protože děti lidí, jsou vzhůru, učí se žít.
Ach, ne, nelíbí se mi to. - A je roztomilý.
Co, roztomilý? - Roztomilý v tom smyslu, že...
probouzím se! Rozuměl jsi? Tady to máš.
Paolo, libero... Kde jsi?
Je to tato vlajka? - Co já vím?
Bylo to v šuplíku? - Ano.
A revolver, který už neexistuje? - Zvedněte ruce!
co? - Zvedni tlapu, řekl jsem!
kde jsou peníze? - Co vlastně děláte?
Ano, přestaň, nebo vystřelím! - Eh...
Viděl jsi? Pak v tomto bodě oh pija za krk a hodí ho na zem.
Jak šílený je ten kluk...
kdo si přijde zahrát tyhle vtipy v cizím domě...
s revolverem, odlož ho, Hodím tě na rovinu!
Neděste ho, ne... - Proč ne?
Chudák, dělal si legraci...
Viděli jste, chlapci z lidu, místo toho ti řeknu tohle...
tak najednou...
Líbilo se mi to.
Je tam sklenice vody?
Zmiz mi to z očí! Jdi tam! Odejít!
Ano, jdi tudy. - Jdi odtamtud!
Jdeme, pojďme si hrát!
Podívejte se tam, mají to je to děsivé!
Ale kde jsi to našel, jestli víš? - Je to Paolův přítel, říkal jsem ti.
Jsem tam žebrák! - Eh, žebráku, ale podívej...
jaké mateřské řeči děláš, místo aby řekl chudák!
Takový přítel našeho syna bez bundy v tomhle mrazu...
Huh, dobře? - Dejme mu kabát...
Jaký dárek! Pokud ho Paolo nemá ani pro sebe, jsi blázen?
Co je v té hlavě? dávám Někdy ti už nerozumím!
Podívej, huh. - Eh.
Poslouchej, myslím, libero že tvůj otec teď...
Budu se starat o domov, kdo tě nevidí, že?
Nevím! - Jak to?
Chci říct, budeš si dělat starosti? - Ne, ano, nebojte se.
Eh, jak to děláš? Dobře, ale jsi doma? Mám tě vzít domů?
Nevím! - Proč není doma?
Ne, je služebně pryč.
Souhlas, ale do určité míry Vracíš se domů teď večer?
A co já vím! Je služebně pryč, Máma to říká vždycky.
Lorenzo, pojď sem na chvíli!
Ano, vezměte si tento balíček. - Ale co to je?
Je to pro vás, dárek pro vás.
Ten vtip se mi líbil co jsi udělal.
Tady to máš. - Ukaž se, díky.
Lorenzo! - Zdravím tátu, mámu, běž, běž...
Děkuju. - Eh! Že?
Ó! shhhhh... - Oh, co je?
Oh, jsi blázen? - Šššš, pojď...
Dobré ráno.
Oh, tady je můj manžel... paní Espositová.
Chtěl rušit, víš, že přinesl i nějaké koblihy!
Mmm... - Ano.
Rád vás poznávám, nechtěli jsme vás obtěžovat, ale chtěl jsem jí poděkovat...
za všechnu laskavost co udělal mému synovi.
Jde o obchod s šaty. -Aha, no...
A teď musíme jen utéct.
Ehm, ale pak je to pravda rodinná neřest, tohle!
jako? - Ne, myslím včera, dokonce i tvůj syn...
Ach, děti! Ale my vás nechceme obtěžovat, víte.
Ale neobtěžuj se, přijď přišel jsi zpátky..
Velmi laskavý. - Prosím...
Dovolte, můj tchán... otec mého manžela.
Potěšení. - Rád vás poznávám, Carlo Esposito.
Otcovství?
Od Giuseppe, narozeného v Casertě... -Ano, ano, táta už je mrtvý.
Omlouvám se. - Bice, už ji zná.
Ano... - Jste v pořádku, pane Botto?
Ano...
Tohle není tvůj syn, že ne? - Ne, je to můj bratr.
je vaše jméno? - Alfredo.
Eh, příjmení? - Tarantelli.
Tarantelli... Bravo!
Promiňte, už musím odejít, omlouvám se, pane Buttons.
Ale jak?
Dobré ráno. - Dobré ráno.
Eh, to jsou moje děti, Liliana a Paolo.
Jak milí kluci. - Ale stejně!
Eh, čím jsi okouzlen? Neměl jsi odejít?
Ano, ale ještě mám čas! - Ehm...
Tady je čarodějnice. - Děkuji, madam.
Liliano, proč si s námi nezahraješ něco na podlaze?
No, mají štěstí, že se baví!
Dobře... - Místo toho vždy s prací..
Aha, rozumím...
A proč nepřišel tvůj manžel? - Ah, je mimo obchod.
Mimo Řím? - Prakticky ano.
Zahrajeme si zápas? - Ne, děkuji.
Takže... trávit čas! - Ano, dobře...
Můj tchán to má moc rád...
Ano, tak čas plyne. - Pojď a hraj si takhle...
Přijít! - ...tak trochu odbočíme...
vždy jsi tam... vždy pracuješ!
v těchto dnech ty pořád trucuješ!
Neváhejte a hrajte! - Pojď, pojď!
Pojďte dál! - Děkuji.
Trochu nás zajímá, protože jinak se nebudete bavit.
Hodně utrácíme v jedenáct, hm. - Hodně?
Ano, 10 cucuzze! - Ah, děláme všechno v cucuzzaru.
Ne, cucuzza je 100 lir!
Aha, tak to by bylo... ne, to je moc. - Tak to uděláme 200 lir, 200 lir!
Dvě malé cucuzzi... - Dvě malé cucuzzi...
Budou označeni?
Jaké skóre! Toto jsou karty se kterými si děti hrají.
Eh, ne, to jsem říkal, pro štěstí...
Máte rádi Chopina? - Mně a všem, kdo ho zná!
Ale tohle je Chopin, kterého hraju.
Ach, tahle písnička... Nikdy jsem to neslyšel.
Ale zdá se mi to jako svině! - Ale je noc!
No, já nevím, poslouchej, ale proč nezahraješ mi sambu?
Tu noc jsem jeden slyšel Garibaldimu, který je fenomén!
Dělá to: vždy jedl pečivo a čokoláda, chica patata...
chica patata, bylo to krásné, ale bylo bez... ano, takže... chica patata...
co je to za věc? - Chica brambor.
Chica brambor? - Chica patata, ano.
- Oh, děti! - Nenávist!
Oh, co jsi udělal? - Byl to on!
Viděl jsi? - Dobře, za dvě jídla!
Eh, dvě jídla, klidně mohou být tři. - Ty darebáku!
Paní, nechte toho! - Teď, když přijede tvůj otec...
Kdy to přijde? - Já nevím, on vždycky cestuje!
Stiskl mě, dal mi! - Eh...
Poslouchat... - Eh.
Nemusíš říkat, že jsem agent. - Proč?
Nekřič, protože je to zakázáno z policejní stanice.
Jsme tajní agenti. - Tajemství!
Tajemství. - Stejně jako dárky, které dáváte!
No dobře za tričko a pár kalhotek pro malého kluka...
S tímhle chladem... eh, Giovanna a ona Kam se poděla tvá dobrota, oh?
Pojď, podívej se mi do tváře, Udělal jsem to špatně, řekni mi pravdu?
Žádný. - Ne
Ne, neublížil jsi. - Tady jsi.
Koneckonců, jsou pěkné. - Ano, eh.
Ano, jsou to dobří lidé. - Přesně, viděl jsi?
Jsem upřímný. - Tak to teď nepřehánějme.
Ach, ale táta je tady! - Ano, ano, je tam táta!
Ano.
Donato, přijdu domů později, Čekají na mě přátelé!
V pořádku.
Podívejte se, jak odcházejí z domu! Podívej, aha...
Nemůžeš je vidět! A ty je nevidíš!
Hadry!
Ach!
Ahoj tati! - Ahoj tati!
Ach, Ferdinand! Konečně jsi zpět!
Ach, Ferdinande! - Konečně jsi zpátky!
Můžeme vědět, kde jsi byl?
Je možné, že gentleman návrat domů z práce...
Říkám práce, to nemá radost najít svou rodinu v pořádku!
Ale ty jsi byl 20 dní mimo domov.
Potkali jsme přítele, tati! - Ano, příteli!
Tohle nám dal taky!
Spousta věcí a... - Ticho!
Oh, sakra!
Kolikrát to musím říkat doma vždy někdo musí být.
Možná mám naléhavou potřebu zavolat mi domů...
od jednoho okamžiku k druhému, pro a naléhavá potřeba...
Říkám naléhavá potřeba, nevím, pár spodního prádla...
No, Ferdinande! -Ano, já vím...
před šesti dny jsi mi poslal libero, ale pochopíš, čas plyne a já...
Ano, ano, ale musíte vědět... - Nic nevím, nic nevím!
Vím, že v mém domě, v tuto dobu, Chtěl bych vidět prostřený stůl!
Máš naprostou pravdu, ale máme to anna'
a navštivte některá tlačítka.
Někomu kdo? - Tlačítka pro zdvořilostní návštěvu.
Ach ano! Dobrý! Velmi, velmi dobře! Zatímco hlava domu dře...
rodina má orgie s knoflíky! - Ale Buttons je jméno.
Umlčet!
Řekni mi trochu, během mé nepřítomnosti, Hledal mě někdo?
Ne, nikdo. - A tvůj bratr, kde je?
Ah, byl vynechán měl toho hodně na práci...
Na kulečníku?
co to děláš? - Eh, je zima!
No, nemůžu to najít.
Mimochodem, jak jde škola?
Nevím! - Jsem v pořádku.
Ukaž mi sešity, hned!
Výborně, můj synu, udělal jsi dobře abyste se cítili!
Když to potřebujete, potřebujete to! - Eh, přinesl jsi mi ty doutníky?
Žádný. - Eh, my dneska taky nekouříme!
Milý tati, v trafikách, věci se zkomplikovaly...
Ach, lidé otevřeli oči... každé oko se zdá tak velké!
Proboha!
Lidé zbystřili, Neřeknu vám o Američanech!
Američané? - Američané, Američané!
A stráže! - Dokonce i stráže?
Stala se mi stráž, velké břicho s takovým břichem...
který se mě nevzdal ani na minutu, honil mě jako zajíc!
A zůstal jsi pasivní? - Ale jakou odpovědnost jsem udělal všechno!
Posadil jsem na něj psa, Přešel jsem horu,
venkov, všechno, ne já na minutu to vzdal!
Utíkal s tím břichem!
Kdybych jen viděl!
A co chceš, nevěřil jsem ti jít domů a...
Spal jsem pod přístavy... mosty!
Margaret Bridge? - Jaká Margherita!
Ponte Mollo, Mollo? - Ano...
Ponte Milvio, je měkký, pohodlný.
Teď doufám, že po 20 dnech, abych se osvobodil...
toho surovce pochopíš... eh, kluci!
Tady jsou sešity. - Dobře.
Tady to máš. - Pojďme si to poslechnout.
Ty ne, ty to nepotřebuješ, jsi dobrý, to je hloupé.
Dám ti facku, víš! Syn jednoho...
Tady je téma na sobotu. - Pojďme.
už jsem začal no..
Takže... Téma: popsat postava tvého otce,
jeho práce, jeho zvyky, jeho aspirace.
Vývoj: můj otec ve skutečnosti není čemu se říká hezký muž!
Co by to znamenalo? - Jednou si vzpomínám...
že se pohádal v autobuse, jeden ho nazval hlupákem.
říkám ale... - Práce mého otce...
Je to hodně z domu a pak se vrátit s látkami,
hodinky, deštníky a dokonce i pneumatiky. - Počkejte chvíli!
Můj otec, než vyšel ze dveří -Ano...
Vždy se podívejte, kdo je na ulici. -Počkej chvíli...
A tu a tam volá, kdy chce prádlo. V neděli...
Moment! - Ale tati, co to děláš?
Nemám rád slzy.
Témata je třeba zapsat fantazie, víš?
Vymýšlení sentimentálních věcí, hezká, roztomilá.
Nepište o věcech, které se dějí v životě, co s tím má život společného!
Ale učitel řekl: že musíme být upřímní.
Upřímně v srdci, na tom záleží, Nepište ty nesmysly!
Pokud to však musíte napsat, znamená to, že jsem ti to řekl.
To je lepší! Po vás...
teď si umýt ruce, protože je čas večeře, pojď...
Ale podívej... ale podívej...
Ale běž se podívat, jestli to jsou témata dát dětem, nevím.
v mé době, tohle neudělali...
Můj otec odchází z domu, podívej se na dveře, šílené věci...
No a teď i vy? -Ale přestaň...
Chcete najít prostřený stůl? A peníze?
Uvědomuješ si, že to není ani měsíc neposlal jsi ani cent.
Řezník to nechce dej mi víc uznání.
Pekař se na mě špatně dívá, nemám více odvahy opustit domov.
Jak to děláš... Jsem unavený... - A nejsem!
Co myslíš, že jsem byl bavit se celou tu dobu.
Co myslíš, že jsem spal v hotelu Grand!
Kdybys jen věděl, kde jsem spal!
Ale teď se neboj, Mám velmi dobrý obchod...
Ano, obchod jako obvykle!
Tentokrát švýcarské.
Ale jo, obvyklé věci... zůstaň venku celý den,
a mezitím nikdy nic nestihnete pokračujeme ve večeři s caffe latte.
Pořád jsou tam ty koblihy co jsi přinesl?
Drž hubu! Ferdinand nemusí víš, jdi pro židli.
Ach, jaká zima, jaká zima...
Tady to máš! Pak řekneš, že nejsem schopný udělat cokoliv.
Trochu salámu... Modena, vynikající.
Pomalu tati, pomalu, a jsou tu i další, ne?
Vy ostatní ženy mě rozesmějete...
V podnikání je to jedna věc snadné se dostat dovnitř...
Jde o to se z toho dostat, je co zlomit nohy na ústupu...
Na ústupu říkám, musel by sis zlámat nohy.
Vím, co to stojí podporovat rodinu.
Dobrý večer, pane!
Vidíš to? Ani mě nepozdraví! Jako by nejedl na můj účet.
Eh, nezačínejme znovu, víte, že Alfredo je nezaměstnaný.
Aha, ano... a proč se mnou nepracuješ?
Jaký to má smysl? Chci si vydělat čisté peníze.
Ach ano! Protože ten chléb, který jíte, to není špinavé, to je ono!
Společnost mě musí projít jíst.
Prosím, nezačínejte znovu!
Ty Ferdinande, víš co měl bys to udělat zítra?
Přineste nějaké květiny v Bottoniho domě.
Květiny? A proč, kdo zemřel?
Ale že květiny jsou přineseny jen mrtvým?
Jak byli tak laskavý k nám...
Chtěl bych, abys mu přinesl nějaké květiny
vrátit zdvořilosti co nám udělali.
Ale já mám na mysli jiné věci!
No tak, buďte hodní, je lepší kultivovat přátelství, navazování vztahů.
můžu jít? - Ano, aby to bylo.
Umlčet!
Kdo tě učil tyhle nadávky?
Dobře, to znamená Připevníme tyto knoflíky!
Tady a děkuji, dobré ráno. - Dobré ráno.
Pán je obsluhován. - Děkuji.
Další přihrávka.
Ale už jsme udělali dva.
Já vím, ale potřebuji tři vrstvy.
Moje vousy jsou třetího stupně.
///Prosím, pane... Vousy.
Tentokrát už určitě má vousy?
Ale promiňte, někdo z holičství co to s námi dělá?
To říkám i já. Ne, já to říkám, ona to neříká...
Řekl jsem to první, tak se holit...
V pořádku... - Ach, díky bohu.
A nedávejte to prsty zmrzlé v krku!
Pokud nechce oholit, řekni mi.
Ale co potom dělám? - Eh...
Chcete se oholit?
Oh, musím mu to říct znovu? - Dobře, a já mu to udělám...
Udělám mu to, ano...
Mýdla, mýdla...
Otočte se tímto směrem...
Ale dobře, dej ruku pod a... - Ale co mám dělat, když se otočí?
A co byste měli dělat s uměleckým dílem?
Promiňte...
kdo to je? - Mohou mi to noviny na chvíli dát?
Posaďte se prosím...
Ale co dělá? -Nech to být...
To je dost. Oh, pamatuj což je sedm vousů a dva vlasy.
Zaplatím jim příští týden. Teď odcházím.
pane Esposito, nestrhává se mýdlo?
odcházím... - Oh, ne! Tentokrát se nehýbe!
Rozuměl? A já kolem nejde mi to!
Ale co já s tím mám společného? Stůj s těma rukama!
Zastaveno! Pokud mi nezaplatíte, neodejdete odtud!
Tady, tady jsou peníze... - Dobře... dobře...
... podívej se trochu co se to tady děje!
...a v mém obchodě Už tam nevstupuj!
... Ručník!
Tady je ručník!
Viděl jsi muže s mýdlem na obličeji?
Ano, ano. - Děkuji.
Svatý Antonín, můj krásný...
Rozuměl jsi tomu, co řekla moje žena?
Musím přinést květiny paní Buttonové.
Nemám peníze...
Měl bych co dělat, abych je získal špatná akce... možná krádež...
a určitě by to neudělalo za vás něco takového, jo?
eh... podívej se kolik jich máš... tři paluby, čtyři paluby...
...a co s každým děláš tyto květiny? Jsi vážný světec...
jsi muž...
eh, já... pak je to žena: Je to otázka rytířství!
Co říkáš... Vezmu si spoustu, hm?
ano nebo ne?
co?
eh...
kdo mlčí, souhlasí...
můžu?
Opravdu můžu? Bez urážky, říkám... co?
... Věděl jsem to. Děkuji S. Antonio.
paní Buttonsová? - Ano.
Jsem pan Esposito.
Uhhh jaká krása! Ha, ha... kam šel? Pojď, posaď se.
Zavřel mi dveře před nosem...
Víš, musel jsem sundat řetěz... se všemi těmi zloději pobíhajícími kolem?
To mi říkáš?
Oh, jaké milé překvapení? omlouvám se, Jsem celá vzhůru nohama...
manžel není doma... Šel na obřad.
Dobře. Zjistil jsem, že procházím a přemýšlel jsem, že bych jí přinesl tyto květiny.
Ach, děkuji, jak jsou krásné... - Vypadají skutečné, co.
Jak moc jsou falešní? - Ne, říkám, jsou skutečné.
A už chutnají čerstvé... - Eh, teď jsem je chytil.
Mohu vám nabídnout malou skleničku...
Ne, děkuji, madam. Vidíte, že jsou projíždím, takže nepiju.
A uh... - Je tam telefon?
Ano, telefon...
Nech mě dělat, co dělám telefonát domů?
Ach, ale představte si; prosím posaďte se. - Děkuji.
Pojď, pojď... Tady to je. - Děkuji
Telefonem volám manželce. - Pokračuj...
- ... dal jsem květiny na čerstvý vzduch. - Děkuji.
Tohle jsou americké těstoviny... Fakt nevím jak...
Oh, to je jedno. Dali nám hodně.
Myslel jsem, říkám, když jsem šel kolem tady kolem, chci přinést...
pár balení těstovin Američan paní.
Protože u nás doma je méně těstovin a lepší. jsem velký...
moje žena taky...
Díky moc, dám tam všechno... - Myslel jsem...
Sakra, ten telefon! - Telefon.
Jsi na mě laskavý? -Neboj, odpovím...
Připraveni?
Pro... ale promiň, kdo jsi?
Ahoj, kdo to mluví?
Ne, to chci já vědět, s kým mluvím.
Dobře, řekni mi, kdo jsi, promiň. - Promiň...
jako? Říkejte mi paní, Prosím!
Kdo to je, proč neříká, promiň... co? Nevím... Teď tady...
Připraveni?
Donata? to jsi ty? Kdo to byl? hlas muže? Muž v mém domě!
Ano, je to můj manžel... eh, ano, to je pan Buttons.
Pane Buttony? - Jak? Zůstává můj manžel ve svém domě?
Pane Buttony? Tvůj manžel? - Co dělá můj manžel ve svém domě?
Ale nešel na obřad?
Řekl mi to.
Ale na mých domácích obřadech... nedělají žádné... No, připraveni?
A co přišel dělat Pan Buttons u mě doma?
Přinesl nějaké těstoviny, trocha mouky, sušenky...
Sušenky, mouka? Přinesl sušenky a mouku. No, to je dobře.
Ve skutečnosti vás chce pozdravit, ano.
Chceš mě pozdravit? Ale nech toho, neposlouchej... eh, ne, ne... ach ano...
Ano, ano, dovolte mi pozdravit. - Dám mu to sem.
Dobrý den, milý Esposito...
Já, eh... mám touhu poznat ji,
Zastavil jsem se u jeho domu, v naději, že ji potkám.
Ano, já taky rád tě poznávám.
Pokud však přijde, musel bych ji požádat o ruku velmi důležitý obchod.
Pojď sem, čekáme na tebe, já a jeho žena.
A já to nevím, přišel jsem takový okamžik,
Procházím, jak jsem vám řekl.
Dobře, tak se k ní přidám. Spěchám, pojedu autobusem...
taxi, říká mi kde to je a já jsem hned.
Ne, ne, ale nepřestanu, Nepozastavuji se nad tím, ani trochu.
kde je? Řekni mi, kde je? - Jsem v jeho domě.
Tady jsi, promiň? - V... v jeho domě.
kde je? U mě doma? - Ale tvůj manžel je hloupý!
U mě doma... - Oh.
Ach jo... říkám, podívej se na to...
Dobře tedy... dobře... Přijdu do svého domu... do vašeho...
co? - Nemůže mě najít...
protože procházím, jak jsem ti řekl.
Eh... ne, říkej mi moje žena, Prosím.
Musíme se poznat...
Musím ti nabídnout dohodu, že si to ani zdaleka nepředstavuje.
Jde o velké peníze, mnoho...
Ne, prosím, dej mi chvilku moje žena.
Oh, ale co to bude, mezi dvěma přáteli, kteří...
jeden dává květiny své ženě, druhý projde...
Dej mi svou mo... mou ženu, je z toho zmatená!
Eh, promiň...
Ano, hned pominu, pak si zase promluvíme protože musíme...
abychom byli přátelé, musíme se poznat... Je absurdní, že nás...promiň...
jsme tak daleko, bez... - Připraven, připraven?
Ale co to bude... - Oh, poslouchej, chtěl jsem ti říct...
že na dva, tři dny, Nevracím se domů.
Eh... protože...
víš jak to je...no...
Existuje jeden, kdo...
existuje věřitel.
Ah...
rozumím...
eh... eh... pošli mi Alfreda s věcmi... rozumíš?
Obvyklé věci, když odcházím, Trávím dva, tři dny venku...
podnikání...
Ano, pošlu ti Alfreda. poslouchej mě, je zima, dobře se přikryj, eh...
Doporučuji... ahoj... - Co? Připraveni?
...takže...kdo to je?
Eh...uděláš mi laskavost, Pane Esposito... jste tak laskav...
chce zavolat mé ženě chvilka na telefonu?
Chce svou ženu? Hned mu to předám. Její manžel...
Ano, moc děkuji... oh, promiň...
Promiňte, madam... - Připraveni? Ó...
Tak já jdu, no. - Ne, počkej, vezmu tě...
Ne, nech to být, jsem praktický.
co? - Eh... Znám ty domy.
Díky. Dokud se znovu nepotkáme. - Dokud se znovu nepotkáme.
Poslouchej, udělej mi laskavost, pobavit pana Esposita u vás.
Ale to už je pryč!
jako? Zastavte ho! Chyť to!
A on nekřičí, kdo je pryč! Ohhh!
Připraveni?
Je pryč. - Dobře.
jak dobře? Je pryč, víš? - Ano, ale co je tak zvláštního?
Nic, někdo s někým mluví... říká, že je pryč... promiň.
Ano, cokoli, nenechám si to ujít příležitost vás poznat.
Ach, ne, ach! - Ne, huh.
Vrať se, ano? - A samozřejmě.
Nevadilo by ti, kdybych takhle zůstal, vysvětlím ti to způsob vaření špaget,
protože to chce hodně, eh... mám rozumět nejdříve po telefonu...
co řekl o Alfredově balíčku.
Ano, musím to poslat Ferdinandovi, balíček
Tady, já to ponesu - Ale je toho samozřejmě víc!
a proč? - Ne, to bych nedovolil.
Ale dovolte, madam. - Ruku!
Rád chodím s balíčkem. - Ale muž jako ty?
Eh, muž jako já, Nejsem balíkař.
Ruka... - Malý chlapec to přináší...
Ne, podívej, Alfredo je tady. - Dobré ráno, pane Buttons.
Teď musíš jít od Ferdinanda přinést balíček...
Dobře, přinesu ti to, stejně nemusím nic dělat...
Dovolte mi, dovolte mi... promiňte. - Řekněte mi, madam, řekněte mi to.
Ne mami, jsem zaneprázdněn. - Ne, říkal jsem mu, promiň...
A to je v pořádku, to je v pořádku! Dobré ráno, pane Buttons.
Dobré ráno, aha... - Co je?
Nic, říkám... dobré ráno. - Dobré ráno.
viděl jsi? - Ano.
No... zdravím vás madam. - Ale proč by neměl zůstat?
Zatknout koho? Tady nic není zatkněte kohokoli, madam. AHOJ.
Kolemjdoucí pán na ulici,
na podlaze najde peněženku obsahující 1,00 tisíc lir,
samozřejmě ten pán,
viděl adresu uvnitř z peněženky,
běží ho vrátit majiteli. - A proč?
Jako proč?
Protože, když člověk najde jedna věc, pokud je to čestný člověk...
Musíte jej vrátit majiteli.
Ano, ale vraťte věci ukradené nešťastné dveře.
Kdo ti to řekl, tvůj otec? - Ano, můj děda to také říká.
Ach, tvůj děda taky!
Tvůj otec a dědeček ano tak nějaká prevence?
Nevím, nikdy jsem ji neviděl.
Ahoj tati! - Liliana jsi to ty?
Ach! - Ano.
Vraťte to majiteli, který dává jako cenu...
Ahoj mami! - Oh, co je s tebou?
Protože tě miluji! - Eh, eh!
Řekni trochu, kde jsi byl do teď?
V kině. - V kině... co dělali?
Ale co tě to zajímá? - Buď zticha, prosím.
Uvázat'.
Ptal jsem se vás, co udělali. - Ohřejte špagety.
Teď si nevzpomínám - Sakra!
Snaž se vzpomenout si, co udělali?
Eh... film s Nazzarim.
Řekněte chlapům, ten chlap je lepší že to sundáte z hlavy,
Rozuměl jsi? - Jaký druh?
Eh, který chlap by se mu mohl líbit?
Ale proč jsi zamilovaný do Nazzari? - Ale co s tím má společného Nazzari!
To je ten kluk... s rozepnutou košilí,
bratr paní Espositové, jak se jmenuje?
Alfredo. - Ano, Alfredo, chico patatas.
Chico patatas? - Ano.
Doporučuji ti toho kluka! - Proč, co udělal?
Nic! co by to mělo dělat, ne Chci, abys chodil s určitými lidmi.
Mimochodem, vy, kteří jdete Co děláš v domě Esposito?
kam jdeš? - Aniž bys mi cokoliv řekl
Ano a okamžitě zavřete dveře. Řekni mi, řekni mi...
Co budete dělat v domě Esposito? aniž bys mi něco řekl?
Ale co já s tím mám společného? Musela jsem si promluvit s manželem.
Jako bych tě neznal! - Pojď sem!
Naštěstí paní Donata Je to dobrý člověk!
Ale nedělej ty hloupé scény, ze žárlivosti, že tam je ten...
Ten kluk není pro tebe!
Mám toho kluka rád, protože Je chytrý a inteligentní
a pak nemůže jít tolik k jemnosti
Jestli ne, jestli to dopadne jako tahle holka komu je více než 30 let...
a teď už to nikdo nechce! - Ale co to s tím má společného?
teď poslouchej tohle, zítra se budeš vdávat! Co to... oh!
Ale řekni mi, znáš ho ten kluk?
Ano. - Co víš? Znáš její sestru?
Ano. - Ne, jednou jsi ji viděl!
Znáš svého švagra? - Znáš ho?
Ale znáte svého švagra? - Znám ho, byl tady,
dokonce mi přinesl květiny, nikdy jsi o tom nepřemýšlel!
Proč, přinesu ti květiny, že jsi cizinec, já...
Znám ho lépe než ty!
Podívej, to je ono na protější břeh.
To je jiná rasa, rozumíš? Naproti tomu našemu.
To nemá ani umění, ani část, nemá žádnou fantazii k práci.
Ale hledá práci, ale nenajde.
Ale kdo ti to řekl... - Jemu
Protože, to nemůže být pravda Je první, kdo nemůže najít práci.
Na druhou stranu byste mu mohli pomoci.
Proč mu nenabídneš to místo, to...
hledali důvěryhodného člověka, je skladník.
Jak hloupý jsi se stal?
Ale jen já, ničíš mě' - Proč, nemůže být skladník?
jako? - Je inteligentní, mladý...
Ale, a pak jste se dozvěděl o svém švagrovi? - A dobře?
Je ostuda být skladníkem? - Oh, tati prosím, vlastně!
Drž hubu, prosím. - Pokud Esposito zjistí,
která tu běží. - Běží do skladiště, ne sem!
Ne, běží sem s námi. - Běhá tady doma a co dělá?
Abych vám poděkoval, že?
Eh
Když ho dáme do práce... udělej mě táta...táta...
Tohle je celá věc co mám dělat...
Říkáš, že přijde poděkovat? - Jistě.
Podívej, ale měl by sis pospíšit... měl bys, rozumíš?
Ach jo... - Tak to vám povíme v neděli.
Kdo ví, jak jsem šťastný! - Oh, tati, prosím.
Buď zticha, prosím mlčet.
Neděle co? Co se stalo? nerozumím tomu?
Ach, zapomněl jsem ti říct, Pozvali nás na oběd, že?
Ale kdo, Espositové? - Nám všem.
V jejich domě? - U nich doma.
A je tam i manžel? - Oh, samozřejmě!
Ne, říkám, paní ti řekla, Můj manžel je tady, řekl ti to?
Myslete, pamatujte.
Ne, to mi neřekl, ale samozřejmě to tam musí být, že jo!
Ne, ne nutně, protože víš...
a kde? Eh! - Pro mě... proto... eh...
Neděle je poslední den, rozumíš?
Poslední den! - O čem?
Vyprší poslední den týdne.
No, podívejte se, co je nového! - Eh, já vím, podívej se, co je nového.
Je to pro mě den... Neděle je důležitá.
A pak tam musíme jít.
Tak co, rozumíš? - Ano.
Vlak odjíždí ve dvě. - Souhlas.
Teď půjdeš domů, proměníš se a vyzvedni mě.
Dobře'. -Ale poslouchej...
Udělej si pěkný make-up...
Aby vás nepoznali. - Uklidni se!
Dělám nějaký make-up, který se mi nelíbí ani mě nepoznají u mě doma!
Pak uvidíš! - Možná, dobře!
Každopádně... běž. - Jdu, eh!
Ahoj tati!
Eh, Bice, pojď sem, dát tátovi pusu.
Proč jsi nezavřel dveře?
Ale co se stane?
Hele, nepozdravíš svého otce?
Táta je tu pro mámu!
Aha, konečně jsi se rozhodl vrátit se, eh!
Rozhodnuto... ale co záleží na mně?
Ale mohl jsi mě varovat, promiň! - poradit?
Eh - Ale chci říct, co je s tebou?
Ale co máš? Ale co se stane?
Ale co se stalo? - Proč?
Ale jak, já jsem pánem příchodu u mě doma, kdy chci a líbí se mi to!
Ale ano! - Už můj dům!
Už ji nepoznávám!
A pneumatiky? A co... pneumatiky?
Hele, nehádejme se právě dnes.
Proč, co je dnes? - Čekáme lidi na oběd!
Ach ano! A od té doby, co jsme tady dělat pozvánky na oběd.
A splácet se musíme sami, ne? - Splatit dluh a co?
Je to v pořádku? - Ano, to je v pořádku!
Ale běž a obleč si sako!
Ale kdo přišel Molotov?
A sundej si tenhle klobouk, nasaď Oholte se trochu do pořádku!
Bože, jak se máš! - Ahoj! Ale kdo má dorazit,
Prezident Truman!
Jsou tam příbory, ale ne ubrus.
Ukážeme svou trpělivost, stejně je pořád čistý,
nasadili jsme to jen jednou... musí tu zůstat.
Tady to je! - Ale tenhle má uprostřed díru.
Trpělivost, mezitím jdete nacpat židli, pospěš si.
chtěl jsem... - Udělej mi laskavost...
znáte tu vázu v ložnici...
Komorní hrnec?
Ale ne, jedinou vázu, kterou máme pro květiny. Jdi tam, vezmi to!
Tady, vezmi si tenhle támhle, nezlom to, otáčej dál...
Ale ty mě chceš slyšet! -Ale běžte se projít...
jde pro chleba, jde. - Sakra...
ach, sakra ta bída...
Tady jsou pánové Buttoni, vy a dědeček a já tam vedle Liliany.
A ano, protože se musíte rozeznat. - Nezačínejte se chovat jako ignorant...
a mluvit čistě, rozumíš? - Tady je váza.
Oh, díky bohu. Bice? Přineste květiny!
Tím je díra zakrytá. - Oh, a teď...
Tady jsi... - Prosím, řekl byste mi...
pro koho děláš všechny tyto přípravy?
Pro hosty... - Pro pana Buttone...
pro koho? - Pro tlačítka...
Sakra!
Mám plné kapsy těchto tlačítek!
Rozuměl?
Ó!
Ale co je to s tebou?
Je mi špatně z toho, že vidím tato tlačítka pro domácnost.
Protože co ti udělali? - Nudili mě!
Oh, podívej! Nešťastník přijde k němu domů...
Na chvíli, protože za dvě hodiny Musím odjet do Neapole.
Chce to sníst
v míru spolu vaší rodině, ne pane,
jsou tam tlačítka!
Ano, tlačítka.
No, co je? Jsou to čestní lidé.
Z lidí, kteří mě mají pomohl bez zájmu.
Je to poprvé v životě
že najdu lidi, kteří mě milují milují tě nezištně.
Ale ty jsi vždycky daleko, vždy venku.
Pokud tam půjdu, je to z pracovních důvodů. - Dobrá práce!
Ano, to je přesně ono dej všem něco k jídlu...
a tobě taky! - Už to nepotřebuji.
Už mi našel místo Pane Tlačítka.
Ach! Bravo!
Ale pak tohle Tlačítko Stal se vlastně dobrodincem.
Ano, dal nám opravdu hodně a co jim dáme?
Turecko?
Dobrá práce!
Vyrazili jsme na nákupní horečku!
Luculské obědy.
Pracuji... riskuji...
A ty organizuješ stoly beze mě.
Ale my jsme vás samozřejmě nečekali je tu místo i pro tebe.
Ne, ne, děkuji, není potřeba.
Dejte si tento oběd, Nechci tam jít násilím.
Navíc vidím, že tento dům Beze mě to jde v pohodě.
Přicházejí! - Už jdou!
Ale co naděláš? Ferdinande!
Ale co naděláš?
Neříkal jsem ti, že odcházím? - Právě teď, když dorazí Tlačítka.
Nechci je ani vidět!
Půjdu se najíst něco k jídlu v taverně.
Ale počkej! Máme krůtu!
Táta by zůstal se mnou na břiše, tady.
Ferdinand...
Dobré ráno, pane Esposito! - Dobré ráno.
Můj manžel hned přijde, zastavil, aby si koupil noviny.
Ale co je s ním? - Nevím!
- Pojď, pojď! Pojď, táhni! - A podej tenhle míč!
Ah, to jsi ty Buttonsi, co?
Ano, to jsem já. - Jsi krásný parchant.
Ale byl jsem... - Přestaň.
A kam se chodí na střechy? - Na střechy.
jsem praktický, a ty bys mě nevzal.
Ale nejdřív vám musím něco říct. -D�.
Ta moje chudá rodina...
věří, že jsi přítel.
Ať jim z laskavosti pomůže.
Ze šlechetnosti.
Ze sentimentality.
A místo toho... - A teď jsem zločinec!
Horší! - Já?
Ano.
Vidíš... jsem zloděj, ale platím osobně.
Spáchali jste akci že vás žádný kód neodsuzuje.
Ale nízká akce... nižší než krádež.
co jsem udělal? - Ukradl jsi z mého domu!
Ukradl jsem z vašeho domu? - Ano.
Ukradl jsi úctu, důvěru že ten můj si užil.
Než jsem byl váženým otcem, respektován...
A teď, po tvém zjevení, co už jsou?
Vidíte... dělám svou práci.
Počkej chvilku, ale musíš to udělat s férovostí, s loajalitou.
Nepředstavuj se rodinám, stejně jako had.
A proč, když někdy svázaný řetěz...
Bylo to na řetězu správně? - Ano.
Byl loajální? - Ano, rozumíte.
Proč? - Eh, v práci... jsem zloděj.
Když neuteču, jaký jsem zloděj?
No, já vím, jak hlídat a musím tě chytit,
pokud ne, jakého strážce znám? -A ano!
Dobré ráno, pane Esposito. - Dobré ráno.
Vítejte zpět, pane Esposito. - Děkuji.
Ach, konečně!
Nyní... drahý pane Esposito...
Myslím, že jsme tam, co?
Ale můžeš vědět, proč se na mě tak zlobíš?
Ani kdybych byl jedním z těch lupičů kteří jdou zaútočit na banky.
Ale ty to nevidíš, že jsem chudák.
Ale co jsem ti udělal? - Nic pro mě.
Ale škodíte druhým. - Eh!
Pochopíte, jaká škoda!
A pak můj brigádní generál, Musím to udělat.
Co myslíte, je věc snadné založit rodinu.
Ať tě najde polévka každý den.
Pošlete děti do školy. - Eh, já vím, kdo to říká!
Koupit léky když jsou nemocní.
Platit za oblečení. - A teď o nic nejde!
Uvidíš, až vyrostu, zvláště dívky.
Vidíš, tady je moje Liliana... - Vidíš to!
Ale co to znamená a co tohle? Neměli byste krást!
Ukrást? - Eh.
A ty mě nazýváš krádeží? Nějaký sledujte, jaký lék tu a tam!
Některé sošky Krista, nějaký ztracený deštník...
dva dárkové balíčky... Tomu říkám krádež!
Když mě zařadíš do těch čtyř nešťastníci, jak se dostanou?
Nejsem sám... brigáda'...
Mám tam rodinu! - Protože nemám žádnou rodinu.
Protože moje děti, nenosí boty?
Protože nemám dům, že platím nájem...
Protože... stejné věci že vaše rodina potřebuje...
Moje rodina je nepotřebuje? ...je to moje povinnost.
Chceš... chceš, abych tě donutil utéct? - Eh...
eh...
A ty nevíš, že nemůžu?
Že bych neměl, že to nevíš?
A pak, jestli tě nepřivedu zpátky na policejní stanici...
po třiceti letech služby...
pořád dělat...
moje povinnost.
To se mi stává nejméně, vykopnou mě!
Skutečně? - Eh!
A pokud mě vyhodí, mají pravdu!
Vidíš... víš, proč nosím uniformu?
Protože musím dodržovat zákony.
Je mi tě líto, ale...
Musím tě zatknout!
Eh... jestli tě nechytím...
Stávám se spoluviníkem zloděje, rozumíš?
Vidíš ty děti tam venku?
Hrají si...
A ta hra je jako život.
Kdo vyhraje a kdo prohraje.
nechci vyhrát...
No... prohrál jsi.
Však to není správné!
Táta! Táta!
Tati hej, tati! - Čau tati!
Přijďte si zahrát!
Renzo!
Gianpiero! - Vstupte, je to připraveno!
Ferdinande, jsi tam ještě?
Vyšplhat nahoru! - Setkali jste se!
Raději takto, přijďte, pokud ne těstoviny jsou převařené!
Nedělej své obvyklé Renzo, pojď nahoru! Brzy!
Dobře!
Před...
jíme.
Prosím! - No tak.
Děkuju!
My ne vědět komukoli cokoliv.
Nikdy jsem nic neřekl ani jeho ženě.
Já taky svůj nemám.
Děkuju.
z čeho?
Tady jsme připraveni! - Prosím, posaďte se.
Připravte se, pane Buttons - Děkuji.
Mně tolik! - Dejte mi talíř, pane Buttonsi.
Ne, madam, nechte děti jít první.
Ale zatím se to zdá nejprve svému manželovi.
Proč nejdřív omlouvat děti, ehm!
Ale hodně, no! - Eh!
Nezačínejme, eh!
Tak Alfredo, jak se máš? na novou pozici skladník?
Velmi dobře madam. - Dobře, jste skladník?
A co je v tomto skladu? - Spoustu věcí...
Stanové plachty, plachty... -Jsou tam nějaké pneumatiky?
Ano, dokonce i pneumatiky! - Sakra! A kde se nachází?
Ne, ne, je to daleko.
Ale Lorenzo, jak jsi hrubý!
Pan Esposito stojí laskavý zájem.
Ne, ptal jsem se takhle... někdy víš... nikdy nevíš.
Přesně a přesně...
Pane Bottoni, chcete sloužit? - Ano, děkuji.
Nenechte je vychladnout.
Bez komplimentů.
Ale proč tak málo? - Eh... dobře.
Ale pak tenhle krocan? - Půjdu pro něj!
Žádný! Zbytky! - Eh, Lorenzo, jaké vychování!
Jak jsi blázen!
Nechtěl jsem, aby měl nepříjemnosti!
Děkuji, velmi laskavý.
Nemáš zač!
Zdarma otevřete.
Ach, pozor na krocana! - O čem to mluvíš, hlupáku!
A ne, protože znám dědu!
Dobré ráno synu, Je tam tvůj táta?
Pro tátu je ten přítel šaty tvého kněze.
Že?
Přítel převlečený za kněze? - Ano, přítel převlečený za kněze!
Je to kněz oblečený jako přítel, eh... Je to můj přítel kněz.
Posaďte se.
Hned přijedu. Bude mi to chtít říct něco, reverende.
Dobře, ale... - Prosím.
to rád slyším... a kdo je tvůj farář?
To si nemyslím, madam... opravdu nikdy sem nepřišel,
Nerozumím svému muži, myslíš si to? jsme pouze občansky oddáni
To ne. Když se má dcera vdá,
musíte se vzít v kostele, správně Lorenzo?
Drž hubu! - Jak mlčíš?
Říkám... ano, máte pravdu. - Oh, vidíš...
Eh, kněz je vždycky kněz.
Dovolte mi chvíli.
Lorenzo, co to děláš?
Eh, myslel jsem, že mi chybí. - Ale, Lorenzo, jsme v domě někoho jiného!
Oh, co jsi pochopil? - Ale Lorenzo!
A ne, protože...
kdo to byl? - Nic.
Ano, dohoda s Vatikánem...
Ale všechno jsem to podělal!
Mimochodem, pojďme k ovoci Chci odejít, kolik je hodin?
A ne, ještě je brzy.
Toto je zastaveno.
Ach, kolik hodinek! - Udělám co...
Sbírka! -Ale to je brzy...
Ano, vlastně až do půlnoci...
je čas, je mnoho vlaků před půlnocí.
Já vím, ale podívej...
Pane Lorenzo, raději nyní jděte na nádraží.
Na nádraží... Radši už jdu.
Protože večer, to prostředí...
je mi z toho smutno... -Eh, kdo to říká...
A naopak, jděte hned ve dne, se sluncem se světlem,
Když přijde noc, tma...
člověk už si na to zvykl, ne?
Samozřejmě pořád na cestách to musí být nepříjemné,
ale teď uvidíte pana Esposita,
můj manžel jí najde stálou práci, v bezpečí, odkud se už nikdy nepohne.
Už mi to našel!
Jaká krása! Jsi svatý.
Tak proč musíš odejít, promiň? - Musím dokončit služební cestu.
Ano, Neapol, Benevento, Foggia, Caserta...
Naopak...
Mimochodem... tentokrát bude to trvat déle než obvykle.
A... jak dlouho budeš venku?
Jak dlouho bude mimo?
No, myslím... tři, čtyři měsíce.
Sám? - A ano, protože existuje podmínečné propuštění.
Že? - S krytem... protože ten stav...
Ale promiň, co ty víš?
Máme spolu obchod. - Eh...
Ach, jak jsem šťastný!
A já ne! -A já taky ne...
protože si věříš díky tomu se mám rád...
Ale jak jste na tom vy partneři a hádáte se?
Vy ženy to nechápete, to jsou věci... - Muži.
Tady to máš. - Dobře!
Jen chvilku... než odejdete podepisuje dětem vysvědčení,
Rychle pro ně. -Aha, ano...
...nech mě je přinést.
Zde...
Ale co dělat, nechat hodinky doma? - A s muži na silnici...
nikdy nevíš, se všemi těmi zloději...
Na vysvědčení!
Osm, osm, sedm, sedm, devět... ach, au... pět, je tu pět...
Pět? -V zeměpise...
Pětku... ale později hned je dalších osm.
Ah... - Eh, ale... jsem s ní šťastný.
Vy? - Tady jsi.
Tento...
Ale... osm! Jak se to stalo? - Oh, ne!
Víš, jaký je, teď to dělá každý den domácí úkol s Paolem.
Ach ano! Bravo.
Kdo má pero? - já
Děkuju. - Prosím.
Trochu místa prosím.
Neopírej se o loket, jinak Neumím psát.
To je vše!
Dobrá práce!
Dej tátovi pusu.
No dej mi to taky, běž!
Promiňte...
dovoluješ?
Sbohem, tati! - Eh...
Až se vrátím, vezmu tě...
Doutníky, je jich spousta. - Pěkné a suché, prosím.
Nechte to na mně. Vyberu vám je.
Ahoj, tati. - Ahoj.
Ach, Alfredo, dlužím ti to řekni ti něco...
Jak vidíš, musím odejít.
Nyní máte místo... skutečné místo,
měj na paměti, časy jsou těžké...
A když jednoho dne budu muset založit rodinu...
nech svou ženu, být manželkou někoho, kdo pracuje.
A ne, z...
Pochopil jsi mě, no...
co ti mám říct?
Promiňte. - Z čeho?
Všechno!
AHOJ.
Sbohem, paní Buttonsová.
Pane Tlačítka... doprovázíš mě, jo?
řekl bych... Není lepší se držet zpátky, dokud...
kolem jedenácté, pro mě taky... - Ach, ale no tak, neslyšel jsi,
Co řekl pan Esposito?
Má rád nádraží, když Není slunečno, rozumíš, že?
Ano, ano, rozumím.
V té době...
Chceš, abych tě doprovázel? já na nádraží?
Ne, madam, já vás doprovodím.
Tak šťastnou cestu, Všechno nejlepší k narozeninám!
Děkuju...
Zvláštní...
Můj manžel je dnes opravdu zvláštní. - Můj taky.
Chudáci manželé... mají také své vlastní potíže.
Chcete, abychom jeli tramvají? - Ne, pojďme se projít.
preferuji to...
Tak se naposledy nadechnu vzduchu, než tam půjdete.
Víš...
Nikdy předtím jsem tam nebyl.
Oh, ne? - Ne.
Je to poprvé.
Pak je mi to líto Jsem první.
Víš... v té či oné době, muselo se to stát.
co je to za hudbu?
já nevím.
Samozřejmě to musí být smutné zamkni se tam v tom malém pokoji...
Ve tmě... aniž bych mohl jít ven...
No už to chápu...
Chceme jít do hospody? Zůstaneme do jedenácti.
Ne, bylo by to horší...
... pojďme.
Dokud se znovu nepotkáme. - Poslouchej mě...
nezapomeňte na doutníky! - Ahoj tati!
Dobře se přikryjte, je zima! - Ahoj... sbohem.
Pošlete nějaké pohlednice... - Toskánci... Toskánci, eh!
Nevím, jestli to Alfredo zvládne sám podporovat celou rodinu
Ale ano, kdyby něco, podám mu ruku, neboj se...
Děkuju. - Nic.
A pak jestli by to šlo dosáhnout moje žena pohlednici z Neapole,
Foggia, Caserta... - Dobře, napiš ty pohlednice...
Dal jsem je do obálky a posílám je na policejní stanice,
Mám spoustu kolegů... Neapol, Foggia,
relaxovat - Děkuji.
Jsi tak dobrý... - No...
co mě však znepokojuje, Je to moje malá holčička, Bice...
V zeměpisu je to trochu...
Ano, udělám to myslet jako Pavel.
Potřebujeme někoho, kdo... - Řekl jsem ti, že se o to postará Paolo.
Poslouchat...
já...
Vy...
Ty, musíš mi rozumět, nedívej se na mě, protože...
Rozumíš... - Ano...
Já, já bych nechtěl... - Rozumím.
Ale musím to udělat. - Rozumím...
Rozumíš... - Rozumím.
Proč? - Souhlas.
souhlasíme.
Pojď... pojď, pojď!
Ach ne, počkej... -No tak, rozumím všemu...
No tak... odvahu.
Ale... - Pojď, jdeme.
Ne, ale vidíš... - No tak.
Chci ti vysvětlit... - Ano, pojďme na policejní stanici, pojď!
Pojďte se mnou. - Ale jak... počkej chvíli...
Je to otázka... -Ale ano...
Nechtěl bych, abys byl... že by ses zlobil...