- Poněkud neobvyklá reklama
nabízí pozici vychovatelky
k mladé ženě nezávislosti měl přitáhl mě
panu Jonathanu Fredricksovi z Harley Street, Londýn.
Přiznal jsem, že si získal jeho zájem odvážná odpověď,
Byl jsem pozván do jeho kanceláří
kde jsme měli probrat moji kvalifikaci.
Ukázalo se, že to bylo setkání, které bych měl
vyhnuli se, kdybych věděl o bizarnosti a děsivá látka
toho, co leželo přede mnou.
- Pan Fredricks vás teď uvidí.
- Takže vy jste Jane Cubberlyová?
- Ano, pane.
- Otoč se.
Otevřete ústa. - Pane?
- Zuby odhalují charakter.
Hezká tvář není žádným měřítkem hodnoty.
Otevři pusu, holka.
Jsi hezká věc.
Můžete se posadit, slečno Cubberlyová.
Tak, jak se vám líbí Londýn?
- Miluji to.
- Skvělé, stejně jako já. Ale pro větší
část roku jsem nucen provádět své podnikání tady
Zřídka navštěvuji zemi.
- No, to je smůla.
Jsem si jistý, že dětem musíš chybět.
- Vůbec ne.
Nikdy mě nevzali, ani já jim.
Když jejich rodiče zemřeli v Súdánu,
Převzal jsem za ně právní odpovědnost výchova.
Jako jejich strýc, moje starost o pár z nich
je jedinou povinností vůči mému mrtvému ​​bratrovi.
Nacházím je velmi silně na rukou.
S mladými nemám ani zrnko trpělivosti děti
kteří jsou jen o málo víc než hrozbou něčí klid.
- Jak strašné.
Jak naprosto děsivé.
- Posaď se, děvče.
Takže si myslíš, že jsem drsný?
No, já nevyžaduji náklonnosti ty já
najmout, pouze jejich talent.
Hledám jedince, který dokáže nabýt plné moci řízení
v Bly house, člověk úplného já -dostatečnost
a morální odvahy.
Z vašich dopisů a z toho, co mám dosud pozorováno,
zdá se, že máte tyto vlastnosti.
Vaše reference jsou celkem v pořádku.
Tedy s ohledem na sumu zmíněno
v naší korespondenci můžete zvážit v mém zaměstnání.
- Ale jak budeme v kontaktu? - Nebudeme.
Chystám se podstoupit prodlouženou obchodní cesta
a budou od nynějška nedostupné.
- Přesto, pokud bych měl vyžadovat--
- Cokoli budete požadovat z hlediska peněz
bude řešen přes mého právního zástupce.
Musíte řešit všechny záležitosti jakékoliv povahy
zahrnující děti i bez nich obrátit se na mě.
Nechci se trápit.
Je to srozumitelné?
- Já si poradím docela dobře a ty ne
najít si problémy.
- Pak jsme v jasné shodě.
Dobrý den, slečno Cubberlyová.
- Dobrý den, pane Fredricksi.
- A stále ti připadám hrozný?
- Opravdu, pane, po pravdě řečeno ano.
A tak jsem se našel
krásného odpoledne na poslední etapě o příjemné cestě
na venkov v Essexu.
Měl jsem být přímo zodpovědný za a domácnost, která zahrnovala
Paní Groseová, hospodyně a kuchařka v Bly a dvě sirotky,
Flora ve věku devět a Miles, kterému bylo čerstvě 14 let.
Jak krásné.
- Co je to, slečno?
- Oh, země.
V Londýně je mlha a tma.
- Jste odtud, slečno?
- Oh, bože, ne, jsem narozený a vychovaný na venkově.
Přijel jsem do Londýna, abych se ucházel o místo.
Nemohl jsem se dočkat, až odejdu.
- No, určitě se vám bude líbit Bly, slečno.
Zahrady, velké stromy všude kolem.
Je to otevřený druh domu...
pustí dovnitř slunce.
- To je velmi uklidňující.
Tak, jak to popsal pan Fredricks tento dopis,
Bly zněl dost ponuře uzavřené místnosti.
- Není pro ně k ničemu, vidíte, slečno.
Já a můj chlapec, Tim, žijeme
nad stájemi a hlavní budovou
jsou jen děti a paní Groseová a od té doby - -
- Od čeho?
- Protože slečna Jesselová odešla, slečno--
vychovatelka před vámi.
- Ano, málo o ní vím.
Pan Fredrick řekl, že onemocněla, ale neupřesnil.
Proč to udělala? Dovolená
- Oh, není moje věc říkat, slečno,
Já bych mluvil mimo pořadí.
- Opravdu?
No, nemůžeš mi o ní něco říct?
Byla atraktivní?
- Přesně tak, slečno.
- A mladý?
- Oh, dost mladá na to, abych ho potěšila, slečno--
Pane Fredricksi, myslím.
- Dobře, vycházela s dětmi?
- Dobře, zvlášť se slečnou Florou.
- Jsem přirozeně zvědavý na povahu její nemoci.
Bylo to docela vážné?
- Vážně?
Ano.
Slečna Jesselová je mrtvá, slečno a prosí promiň,
Víc o ní neřeknu.
No, teď je tu Bly, slečno.
- Po příjezdu jsem zjistil, že moje melancholie
očekávání Bly House jsou docela neopodstatněný.
Samotný dům byl nanejvýš impozantní a můj recepce
byl vřelý a srdečný.
LUKE: Aha, teď.
- Vítejte v Bly, slečno.
Jsem paní Groseová a tato, požehnej jí, je slečna Flora.
- Jsi moc hezká.
- Vezmu váš kufr nahoru, slečno.
Bude to ve vašem pokoji, když to budete chtít.
- Oh, děkuji, Luku.
Byl jsi velmi laskavý. LUKE: Ano, madam.
- Jsi moc hezká, víš.
Doufám, že budeme přátelé.
- Oh, děkuji, Floro, jsem si jistý, že budeme.
- Najdete jí malého andílka, slečno,
není na to jiné slovo.
OBA: - Nesmysl.
V deštivých dnech jsem docela zlý. - Oh.
- No, pak se postarám o to, aby slunce nikdy neutichlo
zářící.
Kde je mladý mistr Miles?
- Oh, zítra bude doma, slečno.
- Ze školy, na prázdniny.
Pojďte se mnou, slečno Cubberlyová.
Chci vám ukázat celý Bly House.
PANÍ. GROSE:
- Tohle je salon.
A tohle je knihovna.
- Můj, jaký velkolepý dům.
- Nejlepší je nahoře.
Tam si hrajeme celý den, slečno.
- Oh, co hraješ?
- Oh, hry na schovávanou a hádanky.
Ale nejlepší je hrát si s předstíráním Miles.
Je v tom tak dobrý.
- Zjistíte, že jsou velmi bystré, slečno.
Zaručuji, že vás překvapí.
- Za co se vydáváš?
- Oh, dospělí lidé jako...
JANE: Jako kdo?
- Proč, jako naše drahá paní Groseová, samozřejmě.
OBĚ:
Pojďte, ještě vám to chci ukázat nahoru.
Není to velké schodiště, slečno? Cubberly?
- Ano.
- A tohle je náš pokoj.
Tady spím a tady spíte.
Budeme spolu každou noc.
- Doufám, že se tu budete cítit dobře, slečno.
- Oh, to je krásný pokoj. Je to krásné.
Areál je nádherný.
PANÍ. GROSE: Oh, Luke je drží.
Jsou jeho chloubou.
- Vypadá jako dobrý muž.
- Je příšerný!
- Pro hanbu, Floro.
- Nenechá Milese hrát si s Timothym.
Nutí ho držet se stranou.
- To nevadí.
Jsem si jistý, že má své důvody, a nejsou abyste soudili.
- Kdo je ten chlapec tam dole, jede na koni?
- Oh, to bude Timothy, Lukův syn.
- Co je to za kluka?
- Oh, ticho, moc toho neřekne.
Drží se pro sebe.
Ale jsem si jistý, že toužíš vidět své školní místnost, slečno.
Floro, ukaž slečně Cubberlyové cestu.
- Zahrajeme si na průzkumníka.
Já jsem ten statečný průvodce a ty jsi ztracený
ve tmě v hrozné džungli.
Zavři oči a já tě povedu.
-
- Žádné pokukování, mysli.
Když se podíváš, sežere tě lev, vlasy, prsty na nohou a všechny.
- No, nechtěl bych, aby se to stalo.
- Dorazili jsme v pořádku.
Teď můžeš otevřít oči.
- Oh, děkuji, Floro.
Oh, no, je to nejúplnější.
- Trvala na tom, že to bude takhle.
- Ona?
- Ten před vámi, slečno.
- Myslí chudák slečna Jesselová.
Nemáme o ní mluvit.
Podívejte, je tam Blue Boy.
Luke ho cvičí.
Jaké skvělé zvíře.
- Co tím Flora myslela, že nemá mluvit o slečně Jessel?
- Oh, to je jen to, že slečna Jesselová je pryč a ty jsi tady
teď, uh...
minulé věci jsou minulostí, slečno.
-Pojďte, pospěšte si.
K vidění je toho mnohem víc.
A tentokrát můžete mít oči otevřené.
JANE: No a co lvi?
- Oh, všechny jsem je zastřelil.
Teď jsme docela v bezpečí.
- Pokračujte s vámi, slečno Floro.
Jsem si jistý, že slečna Cubberlyová nechce
chodit na potulky po celém tak velkém dům.
Po cestě si bude muset odpočinout.
- Ne, naopak, cítím se docela povzbuzen.
Chtěl bych vidět vše, co je k vidění.
- Ukážu jí parapet.
- Oh, dobře, pak vás oba nechám.
Dole mám dost práce.
Večeře je v 8 hodin.
Jsme tak rádi, že jste s námi, slečno.
Kéž vám dobrý Pán žehná a chrání vás.
- Oh, děkuji, paní Groseová, jsem rád, že jsem tady.
- Miles a já prostě zbožňujeme parapet.
Hrajeme si zde na rytíře a dámu.
Zachrání mě před ohnivým drakem.
JANE: Vypadá to hodně vysoko, že? strach?
- Vůbec ne.
Nebojím se ničeho.
- Jak pozoruhodné.
- Západy slunce jsou odtud často krásné.
Zatím můžete vidět. - 'To je milé.
Ale docela nebezpečné.
- Oh, to není...
Není to nebezpečné, pokud víte jak abyste udrželi rovnováhu.
Podívej, dokážu stát i na jedné noze.
- Floro!
Oh, teď mi slibuješ, že nikdy nebudeš, už to nikdy nedělej.
- Slibuji.
Ale není ten výhled úchvatný?
kdo je ten muž?
- Jaký muž?
- Před chvílí tam stál muž,
u věže s hodinami.
Zíral na mě.
- Nikoho jsem neviděl, slečno.
- Zdá se, že paní Groseová měla docela pravdu, jsem unavený.
Před večeří si odpočinu.
- Samozřejmě, slečno Cubberlyová, drahá paní.
Vidím, že jsem tě tak ošklivě vyčerpal stoupat.
Byl jsem velmi zlobivý, udělal jsem špatně.
- Oh, Floro, neudělala jsi nic špatného, ​​vůbec nic.
Poštovní taška toho druhého rána v Bly
obsahoval dopis adresovaný mně.
Uvnitř jsem našel vzkaz od Mr. Frederickův právní zástupce
prohlašující, že obdržel přiložená obálka, která
zůstalo zapečetěno, od ředitele školy Milesova škola,
a že se s tím mám vypořádat, cokoliv obsah.
Prolomil jsem pečeť a četl jsem zprávy
že Miles byl propuštěn a nebude
nechat se vrátit.
Byl jsem šokován a zmaten.
- Dobré ráno, slečno.
- Oh, paní Groseová, myslím, že byste to měla vidět.
- Oh, nemám brýle, slečno,
a bez toho opravdu neumím pořádně číst jim.
- No, můžu ti říct, co se tam píše,
přesto nemohu ani za svůj život pochopit to.
- Ano, slečno?
- Škola propustila mistra Milese
a nemá být vrácen.
- Ale co ten chlapec udělal?
- No, nejdou do žádných podrobností,
přesto ho prohlásí za zraněného ostatní.
- Mistře Milesi?
Zranění?
JANE: Ano, není uvedeno žádné porušení,
ale poplatek je jasný,
- Proč, je to strašné říct tak krutou věc.
Nejdřív ho vidět, slečno, a pak tomu věřit pokud můžete.
- Nikdy jsi nepoznal, že je špatný?
PANÍ. GROSE: Nikdy, slečno, já ne předstírat to.
- Pak byl?
- Ano, slečno.
Ale pak, chlapec, který nikdy není, není žádný chlapec mě.
Občas jsem poznal, že se chová špatně.
- Ale ne do určité míry?
Nakazit, korumpovat?
- Oh můj, ne.
Nebojíš se, že tě zkazí, že ne vy, slečno?
OBA: FLORA: Přichází!
Viděl jsem kočár!
Miles se blíží!
Přichází!
- Oh, tak k němu musíme spěchat.
FLORA: Oh, drahý, drahý Milesi.
- Oh, Floro. A dobrá paní Groseová.
- Vítejte doma, mistře Milesi, moc jste nám všem chyběli.
A tady je slečna Cubberlyová Londýn,
vaše nová guvernantka.
- Můj, jsi dobře vypadající mladý gentleman.
- A jsi pěkná mladá dáma.
- Však ona není?
A ona je dobrá ve hrách, my už ano hrálo jich hodně.
- Jsem si jistý, že to uděláme všichni
skvěle spolu fungovat.
- Půjdeme dovnitř?
- No tak, Floro.
- Dobře, slečno?
Měl jsem s těmi mladými pány pravdu?
- Ano. Je to groteskní.
- A kruté obvinění?
- Je to absurdní.
- Jak tedy odpovíte?
Co chcete říct panu Fredricksovi?
- No, zatím mu nic neřeknu.
- Ale co chlapcova školní docházka?
- No, teď je na dovolené.
Ne, počkám, až Miles promluví podrobit,
jak jsem si jistý, že bude.
Večer toho dne
o návratu mistra Milese do Bly House, a poněkud zvláštní příhoda
došlo.
Šel jsem na terasu a potřeboval jsem samotu.
Obloha byla poseta hvězdami a sladké vůně
ze zahrady prostupovala noc kolem mě.
Jako by se zastavil čas, svět byl držen rychle
v tomto zamrzlém okamžiku.
Žádné zlo to nemohlo narušit, žádné události zkreslit to.
Pak jsem slabě uslyšel hlas od zahrada.
Poznal jsem to jako hlas mladých Mistr Miles.
MILES: Jsem tak rád, že jsem zase zpátky.
Moc jsi mi chyběl, nebýt s tebou.
Teď jsem zpět, cítím se mnohem šťastnější.
Jsem rád, že jsi zpátky.
Slečno Cubberlyová!
Docela jsi mě zaskočil.
JANE: Slyšela jsem tě s někým mluvit.
Flora je tu s tebou?
- Ne, slečno, jsem docela sám.
- No, ale někdo tu byl, slyšel jsem je.
- Slibuješ, že mě nebudeš považovat za divného?
- Ano, samozřejmě, slibuji?
Kdo tu byl?
- Moji přátelé.
Jsou stále tady.
Nikdy neodejdou.
- Ale jsme sami, Milesi.
- Ne, opravdu ne.
Jsou všude kolem nás...
stromy, keře, tráva, všechno jim
jsou naší součástí, slečno Cubberlyová, správně teď, tady v noci.
Jsou naživu, víš?
Dokonce vás slyší, když s nimi mluvíte.
Možná nerozumí vašim slovům, ale slyší tě.
- Pak jsi mluvil se stromy?
- Ano.
A připadám ti divný, že?
Stejně jako jsem věděl, že to uděláš.
- Ne, naopak, myslím, že je docela okouzlující, že jsi
pečovat o přírodu tak intenzivně.
Musím se přiznat, že jsem vždycky chtěl
věřit, že všechny věci v přírodě
jsou vnímaví ke komunikaci.
Jde jen o to, že jste o něco odvážnější než já
- Slečno Cubberlyová?
JANE: Ano?
- Slíbíte, že o tom nebudete mluvit s paní Groseovou?
Myslela by si mě strašně divně.
- Máš moje slovo.
Teď pojď do postele.
Měli jste velmi aktivní den.
- Slečno Cubberlyová.
- Co děláš vzhůru?
Máš tvrdě spát.
- Prostě jsem nemohl spát.
- Oh, proč ne?
- Protože jsem tak nadšený, že jsi tady, a já ano
moc se ti líbíš.
- Děkuji, Floro, a taky tě mám moc rád.
- Miles mi řekl, že si myslí, že jsi skvělá.
- Opravdu?
To bylo velmi chvályhodné.
-Ach ano, Miles je tak velmi galantní,
a drahý chlapec má takový způsob s dámami.
- Oh, on, teď?
Tak na to si budu muset dávat pozor mladý mistr Miles,
nebudu?
Teď běž, vrať se spát.
Noc, noc.
- Ano, slečno.
- Slečno, teď jste měla možnost poznat mladé,
co si o nich myslíš?
- Jsou nádherné.
Mladý Miles, je to citlivý chlapec.
- Vidím, že vás oba docela zaujali, slečno.
JANE: Opravdu? - Uh-huh.
- Tak chci, aby mě měli rádi, přijali mě.
Toto je moje první důležitá pozice
a hodlám udělat vše, co je v mých silách aby to mělo úspěch.
- Vaši rodiče musí být hrdí.
- No, moje matka zemřela, když jsem byl velmi mladý,
takže si ji sotva pamatuji.
Je spíše snem než skutečností.
Mám staršího bratra.
- Ale tvůj otec?
- No, byli jsme velmi chudí a on byl farář.
Byl to spíše přísný otec, trochu a zmírnit,
tak jsme se naučili držet se mu z cesty.
Sotva jsem ho znal.
- Jak smutné.
JANE: Ne.
Víš, svým způsobem jsem skoro
vděčný za své dětství, za to teď
umožňuje mi lépe porozumět chudým Miles a malá Flora.
- Proboha!
Moje dorty, pravděpodobně budou spálené do černa teď.
Promiňte, slečno.
- Ano, samozřejmě.
- Děje se něco, slečno?
- Před chvílí u tohoto okna zíral dovnitř muž.
- Myslíte Luka, slečno? Proč, on...
- Ne, ne, on ne.
Další.
- Ale kdo by to mohl být, slečno?
- Byl to horor, takový byl.
Stále vidím jeho tvář stejně jasně jako já vidět své vlastní.
- Mohl to být někdo z vesnice - -
snad obchodník.
- Ne.
Ne, jeho oči se pohybovaly, jako by tuhle místnost znal.
- A co jeho vzhled?
- No, je to vysoký muž oblečený v černém.
Už jednou jsem ho viděl během prvního dne v Bly,
z parapetu.
Ten samý muž.
Má tmavé vlasy, bledý, krutý obličej, široký ústa,
a jeho oči jsou ostré, zvláštní a tak pronikavý.
- Peter Quint.
JANE: Co jsi říkal?
- Peter Quint.
Popis, který uvádíte, by mohl docela dobře fungovat pasovat mu.
- Vypadáš ohromeně.
- Jsem, slečno, protože to nemohl být Quint.
- Proč ne?
Kdo je ten Quint?
- Mistr o něm nikdy nemluvil?
JANE: Ani slovo.
- No, on - - byl najat jako pánův vlastní muž, jeho komorník.
Když tu nějaký čas byl pan Frederick před tím, to bylo.
Quint dostal na starost, když mistr zase odešel.
- Ve vedení?
Nad slečnou Jesselovou?
- Brzy poté přišla vládnout dětem.
Ale on vládl domu.
- Byl propuštěn?
- Ne, slečno, nepropuštěn.
- Tak co?
- Quinte-- zemřel, slečno.
JANE: Paní Groseová nemohla
přijmout skutečnost, kterou jsem skutečně viděl Peter Quint.
A vlastně jsem za to chudáky nemohl žena.
Připsala návštěvu mně mít možná
slyšel o něm od dětí a řekl to dolů
k přehnaně aktivní představivosti.
Ale tu noc, když jsem ležel ve své posteli, spal unikal mi.
A když jsem konečně zavřel oči,
jeho bledá tvář mě znovu navštívila.
Nemohl jsem dorazit na žádný účet spektrální osoba
se kterým jsem tak nevysvětlitelně byl
a přesto, jak se mi zdálo, tak důvěrně dotčený.
Proč?
Proč se mi ten tvor zjevil?
PANÍ. GROSE: Kdo je tam?
- To jsem já, Jane Cubberlyová.
Omlouvám se za toto pozdní vniknutí,
ale cítil jsem potřebu s tebou mluvit.
vadí ti to?
Musím se tě zeptat na pár otázek a já
modlete se, abyste byli upřímní a otevření.
- Udělám, co bude v mých silách, slečno.
- Jak blízko byl Peter Quint tomu chlapci?
- Ale proč je to důležité?
Proč to chceš vědět?
- Teď prosím, paní Groseová, mám své důvody.
- Dobře, slečno.
Quint a mistr Miles byli vždycky spolu.
- Co udělali?
- Oh, všechny možné věci.
Myslím, že by bylo bezpečné říct, že Miles
byl fascinován Quintem.
Někdy seděl celé hodiny poslouchat ho
hrát na klavír. - Klavír?
Muž jako Quint?
- Ano, slečno, vím, že to vypadá divně,
ale Quint v tom byl mistr.
- Byli tedy skvělí přátelé?
- Oh, ne přátelé, přesně tak.
Byla to Quintova práce, jeho chuť si s chlapcem hrát - -
Chci ho rozmazlit.
Quint byl příliš volný.
- S Milesem?
- Ten muž byl příliš volný ke všem.
Ďábel, pokud ho musíte znát celý.
Pil, kolotočoval, osvobozoval se.
- A nikdy sis nestěžoval pánovi?
- Oh, on nemá rád stížnosti, slečno.
Na cokoli z toho je velmi krátký příroda.
- Ano, na našem setkání jsem toho nasbíral tolik.
- Troufám si říct, že jsem se mýlil, když jsem k němu nešel, ale bál jsem se.
- Z čeho?
PANÍ. GROSE: O Quintovi, o tom, co by mohl udělat.
Ten muž byl tak chytrý, tak hluboký.
- Ale musel jste si uvědomit, jaký bude jeho účinek.
- Efekt, slečno?
- Na nevinné životy, na mladého mistra Milese.
- Oh, tak jsem se bál, že jsem se neodvážil promluvit.
A když Quint zemřel, nebylo potřeba.
- Jak zemřel, paní Groseová?
- Minulou zimu to bylo, s ledem na zemi a větrem.
Našli ho na cestě z obec.
Quint byl pilný muž, víš,
a těžce nasával hostinec.
Tu noc na silnici, ve větru, on nebyl příliš stálý
pěšky.
Zdá se, že spadl ve tmě na led.
- A ten pád ho zabil?
- Ano, slečno.
Tak se říká, že zemřel.
- To je tvůj problém na zítra.
Je vám to oběma jasné?
Dobře, tak to vyřeš odpoledne
a zopakujeme si to na zítřejší lekci.
MILES: A co teď, slečno Hubberleyová,
jestli mám správnou odpověď?
- No, neměl jsi čas.
- Ach, 4016, není to tak?
FLORA: Hurá do Milese!
Promiňte, slečno.
- Nyní identifikujeme hlavní města Itálie.
Co to máš na stole, Milesi?
- Jen žába, má drahá.
JANE: Přines to sem.
Jsou to oči-- co jsi udělal ty oči?
- No, oslepil jsem to, má drahá.
- Miles!
- No, neměla byste se cítit špatně, slečno.
Svět je tak plný ošklivých památek...
tento tvor je byl ušetřen.
- Okamžitě to vezmeš ven,
a osvobodit chudáka od jeho bídy, pak to pohřbíš.
- Dobře, slečno, cokoliv si myslíte, že je nejlepší.
- A nechci, abys to někdy opakoval.
- Skončily dnes lekce, slečno?
Můžu jít taky?
Tak rád bych se díval, jak Miles pohřbívá jeho žába.
Prosím, slečno?
- Ano, jste propuštěn.
Míle?
Kde je tvoje sestra?
- Dole u rybníka, očekávám.
JANE: Nikdy bys ji neměl opustit sám u vody.
- Mám ji přinést, slečno?
JANE: To je v pořádku, půjdu.
Floro, co tady děláš?
- Výroba lodi.
- Ale víš, že tu nemáš být sám.
- Měl jsem v úmyslu vrátit se s Milesem, jen s drahým
chlapec odešel beze mě.
- No, v budoucnu byste prosím...
- Co se děje, slečno?
- Kdo je ta žena?
- Nikoho nevidím.
- Co tím myslíš, že nikoho nevidíš?
Je tam, je přes...
FLORA: Kde, slečno Cubberlyová?
- Pojď, Floro, vraťme se do domu.
paní Groseová?
PANÍ. GROSE: Ano, slečno?
- Právě jsem přišel z rybníka s Florou.
Byla tam žena, oblečená celá černá, bledá a hubená
vykostěné s děsivýma očima.
Pohlédla na dítě těma očima, paní. Grose,
tak hrozné oči.
- Nerozumím, slečno, co tím myslíte?
- Jako by ji chtěla chytit - - z Flory.
- Sehnat Floru?
Opravdu, slečno, já nevím, co jste mluvit o.
Co tomu všemu řeklo dítě?
- No to je ten strach, řekla, že nic neviděla.
Byla jako velký černý dravec vznášející se tam.
Mrtvá věc se vrátila.
- Mrtvý?
-Ach ano, znám ji--
je to zlá tvář, oči zapadlé ve stínu, plné rty - -
můj předchůdce.
- Slečno Jesselová?
- Flora má mezi věcmi svůj portrét.
Dítě to hrdě ukazuje.
Byla to stejná žena, paní Groseová o tom není pochyb.
Nedokážu pochopit, proč to Flora neudělá přiznat, že vidíš
ji taky.
- Ale není možné, slečno, že malá Flora ano
mluvit pravdu a že viděla nic z toho, co jsi udělal?
- No, ta žena náhle zmizela.
Ano, možná ji neviděla.
Dám možnost.
Ve skutečnosti, paní Groseová, budu se toho držet.
- Tak doufám, že to poroste.
- Jsem si jistý, že bude, odvedl jsi skvělou práci.
- Oh, myslím, že začíná pršet.
Moje rostlina bude zničena.
- Ne, nebude, déšť to nedělá dobře.
- Myslíte si to, slečno Cubberlyová?
Chci říct, nesnáším vidět věci umírat.
- Pojď, rychle, pojďme dovnitř
než bude pořádně pršet.
Běh!
Ó.
Milý.
Zde.
- Jak nepříjemný je déšť.
Miles slíbil, že mě vezme na průzkum a teď nemůže.
- Ach.
- Mohl bys místo toho hrát hru?
- Dobře, co byste si chtěli zahrát?
- Přines. Budeme hrát aport.
- No, nikdy jsem o takové hře neslyšel.
- Samozřejmě, že ne-- vymysleli jsme to.
Vymýšlíme všechny naše nejlepší hry, že? Míle?
- Ano, máme.
JANE: No, je to hodně složité?
Jaká jsou pravidla?
- Oh, je to tak snadné hrát.
Řekni jí to, Milesi.
- Každý z nás si lízne kartu.
Pokud si jeden z nás lízne kartu označenou jako otrok,
pak ten, kdo si lízne tu kartu musí poslouchat, oh,
za předpokladu, že někdo vytáhl kartu označený mistr.
Pokud ne, zamícháme a kreslíme znovu.
Můžete si vzít první kartu.
- Co musí otrok udělat?
- Přines, co si pán žádá.
JANE: A kdo vyhraje?
- Oh, není žádná výhra nebo prohra, je to...
není v aportu.
Prostě hrajeme, dokud se nebudeme nudit.
Připraveni?
- Takže já jsem pán.
A kdo má být mým otrokem?
Flóra?
- Co znamená prázdná karta?
MILES: Znamená to, že Flora je diskvalifikována.
Soutěž, má drahá slečno Cubberlyová, je mezi námi.
Vaši kartu, prosím.
-
JANE: Co musím udělat?
- Oh, musíte aportovat, samozřejmě.
Je mým právem ti říkat, co máš přinést,
ale ne přesně kde to získat.
JANE: No a co když to nemůžu najít?
- Tak tedy prohráváte hru, drahá slečno Cubberlyová,
a stále zůstáváš otrokem. - Velmi dobře, Milesi.
Ty mluvíš a já poslechnu.
- Jděte nahoru do věže s hodinami.
Na tom skvělém, temném místě, je Čínská panenka.
Je oblečená do žluté a vy musíte hledej, dokud to nenajdeš.
- A mám sem přivést panenku?
- Ano, je to tak.
Jako můj otrok musíš položit panenku ke mně nohy.
- Dobře, půjdu.
FLORA: Myslím, že moje rostlina zemře.
Déšť to zabíjí.
Jsem si jistý, že to nemůže přežít.
- Miles a Flora!
Pomozte mi, dveře jsou zaseknuté.
- Má drahá, dveře byly jen zaseknuté.
- Ale tam stála žena.
- Stojí tam žena? - Ano, tam.
Teď je pryč, ale byla tam před chvílí.
- Půjdu se podívat.
- Jsem si jistý, že jste v pořádku, slečno Cubberlyová.
- Tady, správně, tady teď určitě nic není.
Tady, bylo to? JANE: Ano.
- Oh, počkej, v místnosti něco je.
Ha ha, to je pravděpodobně to, co jsi viděl, není to tak?
Nejspíš tohle, má drahá.
Podívej-- figurína oblečení.
Oh, vidím, že jsi našel panenku.
- Už mám té hry dost, Milesi.
- Ano, vlastně, Fetch je docela nuda, dokonce i za deštivého dne.
Pojď, Floro, najdeme něco jiného hrát.
- Ale slečno, nechápu, proč se tak cítíte.
- No, přesto paní Groseová, já
Jsem přesvědčen, že to zařídil Miles celý incident,
a dost pravděpodobně s Florinou pomocí.
- Ale proč by vás chtěl mistr Miles vyděsit, slečno?
- Nevím.
Prostě nějak cítím, že měl své důvody.
- Oh, ne víc než klukovský žert.
Chtěl jen škádlit, slečno, tím jsem si jistý - - jen škádlit.
JANE: Možná měla paní Groseová pravdu
a Miles měl v úmyslu jen škádlit.
Ale už to nebylo to, co mě zajímalo - -
to bylo to, co jsem viděl, když jsem byl v nich zavřený zatuchlé ubikace, že
nakonec mě tu noc zavedl zpět k hodinám
věž Bly House.
Přitáhla mě tam stravující zvědavost--
přitáhl mě zpět ke kufru, který obsahoval
všechen Petrův světský majetek Quint.
Rozhodl jsem se prozkoumat tyto osobní položky tak, abych já
mohl o tom muži vědět víc.
Paní Groseová, mohu si s vámi promluvit a moment, prosím?
- Ano, slečno.
- Co o nich víš?
Už jste je viděli?
- Nevím, slečno.
kde jsi je našel?
- Ve věži s hodinami v kufru Petera Quinta,
byly mezi jeho věcmi.
- Mohl bych je vidět, slečno?
Proč, slečno, jsou...
- Šokující.
Hnusné a ponižující.
Znáte je?
- Poznávám rukopis.
- A ta nevěstka, která je poslala?
- Jsou od slečny Jesselové.
- Musíte mluvit naplno.
- Quint si s ní skoro poradil
ode dne, kdy dorazila.
A ona-- slečno Jesselová--
povzbuzovala ho v jeho neřestech--
porovnala je se svými vlastními.
Byl to nechvalně známý pár, nestydatý a tučně
v jejich temném podnikání.
Ach slečno, ty věci, které se tam staly tento dům.
- Takže teď vím, proč to udělal.
- Co, slečno?
- Miles - - proč mě poslal na věž s hodinami.
Chtěl, abych našel ty strašné dopisy.
- Oh, slečno, jak si něco takového můžete myslet?
Proč by někdy mistr Miles--
- Teď to mám.
Na co zemřela slečna Jesselová?
Řekni mi povahu její nemoci.
- Po Quintově smrti se zamyslela, uzavřela se do sebe
ve svém pokoji, odmítla jíst.
Slyšeli jsme ji v noci sténat.
Nakonec Bly opustila.
- Řekni to všechno.
Chci způsob její smrti.
- Docela se zbláznila, slečno.
Do měsíce po opuštění Bly - - a to jsem slyšel od ostatních - -
přiložila si pistoli k hrudi.
Našli ji ve vesnickém hostinci, bez života na posteli.
- Budu mít ty dopisy, paní Groseová.
- Ano, slečno.
- Uplynul týden bez dalších incidentů
a světlé dny mi obnovily energii.
Kdybych vyděsil dobrou paní Groseovou, tak ano nespravedlivé ohledně Milese
a vyděsil malou Floru celou bez řádná provokace?
Kdybych viděl jen své vlastní projekce strachy
na základě pověstí a doslechu?
Naučil jsem se být zábavný a zábavný,
a nemyslet na zítřek.
Byl jsem rozhodnutý plnit své povinnosti s radost a elán
a dát těmto nevinným dětem, pro nevinný
určitě byli, moje plná míra výcvik
a láska.
Už jsem neřekl nic z toho, co jsem viděl Paní Groseová, ani ona
ke mně.
- Přečetla byste nám, slečno Cubberlyová,
zatímco odpočíváme ve stínu stromu?
- Oh, jaký příběh byste chtěli slyšet?
- Pohádka o dobru a zlu
s čarodějnicemi a démony a temnými lesy.
- No, spíš si myslím, že Miles je na takové příběhy trochu starý.
- Oh, ne, není, opravdu ne.
Užije si to každý rozum stejně jako já. Prosím?
A měli bychom si udělat piknik.
- Tak dobře.
Sejdeme se pod stromy v před domem,
v pořádku?
- Rád se dívám na oblohu přes větve stromů.
Vypadá to celé rozřezané do malé modré kusy.
- Oh, ticho, ty ninny.
Vážená slečna Cubberlyová je připravena nám číst.
- Ne, není kam spěchat.
Proč si nedáte ještě trochu Mrs. Grosovo krásné kuře
sendviče.
- Jediná věc, kterou mám na pikniku rád--
vždycky dostaneš mravence.
Rád se dívám, jak je Miles topí.
- Co s tím?
MILES: Ve skutečnosti je neutopím--
ne celou cestu, myslím.
FLORA: Řekni jí, jak to děláš, Milesi.
-No, vezmu si sklenici vody, já
shromáždit nějaké mravence, možná asi tucet,
a pusťte je a sledujte, jak se o to pokoušejí plavat.
Nemohou, víš.
Ne na dlouho.
Když sleduji, jak klesají až k dno,
pak opatrně vyliji vodu kámen,
rozmístění mravenčích těl do řad.
Slunce zapadá a oni ožívají.
Po chvíli se jim jakoby cukaly nohy a kroutit se,
a brzy jsou zase naživu.
FLORA: Jako by nikdy nebyli mrtví.
MILES: Pak jsem je nechal jít.
- To je fascinující.
A teď, jaký příběh byste mi přáli číst?
- Ten o malém chlapci a dívce
ztracený v kouzelném lese.
- Dobře.
Kdysi dávno, v dalekém království
ze zelené a zlaté, tam bylo magické les.
Čaroděj ho vytvořil, aby nakrmil jeho obrovské břicho,
ale zemřel dříve, než mohl sníst více než vnější okraje.
- Byl to prase.
- Oh, buď zticha, nebo ti vycpu ústa trávou.
JANE: Tsk, tsk. Stromy--
- Promiňte.
JANE: Stromy byly lékořice, růže byly máty peprné,
a skály a balvany byly čokoládové kapky.
Přišla tam žít zlá čarodějnice
v domě u jezera sarsaparilla
hluboko v lese.
Měla smaragdové oči a ostrou slonovinu zuby,
a dlouhý špičatý nos pro čichání děti.
Chlapci a dívky byli varováni, aby se nikdy neodvážili
do kouzelného lesa, bez ohledu na to
jak to chutnalo, protože čarodějnice byla tam je sníst.
Čarodějnice nenáviděla lékořici, ale milovala
žvýkat chlapce a dívky.
- Opravdu existují zlé čarodějnice?
- Ne, jen v pohádkách.
- Ale zlo existuje, má drahá, spolu s dobrem.
Mohlo by to být obráceno, zajímalo by mě?
- Jak, Milesi?
- No, zlo je dobré a dobré zlo.
FLORA: Hele, tady je Luke s Blue Chlapec.
Můžeme ho sledovat, slečno?
Můžeme?
- Oh, pokračujte, oba.
Ale nenechte si ujít své lekce.
To samé odpoledne další znepokojující zažít
došlo.
Cestou zpět do svého pokoje jsem najednou narazil na Floru.
Stála na parapetních schodech, a zvláštní úsměv na její tváři.
Na okamžik jsem se zastavil, uchopen chladný a jistý
uvědomil si, že se to Flora chystá přijmout samotnou přítomnost
odmítla, že by viděla.
Flóra!
- Oh, slečno Cubberlyová.
- Kdo je tam s tebou, Floro?
- Jen já, slečno.
- Hráli jsme na rytíře a dámu.
- Velmi dobře.
Můžete pokračovat.
odkud jsi přišel?
- Ze svého pokoje, drahoušku, jsem tě slyšel křičet, jako by tě to bolelo.
Přišel jsem se podívat, jestli bych ti mohl pomoci,
ale vidím, že jsem jen snil.
Překonala jsi svou noční můru? - Ano, docela.
Vzbudil jsem tvou sestru?
- Oh, je v pořádku.
Malé děti spí docela tvrdě.
- Jak byste měli dělat v tuto hodinu.
Můžete se vrátit do svého pokoje.
- Mohl bych si dát pusu na dobrou noc?
Dobrou noc, má drahá.
- Slečno, nemůžu se nezeptat.
Zmínil se mistr Miles o povaze? jeho potíže
ve škole? - Ani slovo.
- A vy jste tu věc nenavrhl?
- Oh, ano, při více než jedné příležitosti
vyhýbá se tématu.
A váhám s tím, jestli to mám ještě zmáčknout.
V pravý čas promluví.
- A vy jste nenapsal panu Fredericksovi?
- Ne a nebudu, pokud se věci nevymknou mé kontrole.
Tohle musím vidět.
- Mohl bych požádat o zvláštní laskavost, slečno Cubberlyová?
- Ano, samozřejmě. - Mohli bychom navštívit hroby?
- Myslí hřbitov vzadu.
Hřbitov je tam. - Oh?
- Nepůjdu, chci se vrátit domů do Bly a hrát si s panenkami.
Moje malá panenka, Sally, je velmi nemocná.
Někdo bezbožný jí usekl hlavu.
- Mohl bych vzít slečnu Floru zpět, slečno,
jestli tě těší jít s mistrem Milesem?
- Chtěl bych navštívit hroby.
- Dobře, půjdeme na hřbitov
pak paní Grossová.
- Tudy.
Baví vás být na hřbitovech, slečno? Cubberly?
- Užijte si?
Žádný.
Nemám je rád ani nerad.
Nikdy je nevyhledávám, pokud jsi to ty střední.
- Připadají mi fascinující.
Myslíš, že všichni tito lidé jsou jednou silní a živý,
teď se rozpadly, skutečně pohřbeny.
Rozpadne se moje kostra, až zemřu?
- Co je to za řeči, je ti sotva 14.
- Nemohou 14leté děti zemřít?
JANE: Všichni nakonec zemřou, Milesi,
ale snažíme se na to nemyslet.
- To je iracionální.
Proč se nad tím nezamyslet?
Smrt je skutečná jako život.
Bojíte se zemřít, slečno Cubberlyová?
- Nevím.
Předpokládám, že je to něco, čemu budu čelit správný čas.
- Často jsem si myslel, že jsem mrtvý,
a jaké by to bylo ležet tam, studená, stále.
- No, myslím, že si to každý představuje
jaké to musí být zemřít, ale je to morbidní zabývat se obrazem.
- No, já se vůbec nebojím a Flora taky ne.
- Mluvíš s Florou o smrti?
- Oh, mluvíme o mnoha věcech.
Je extrémně bystrá, jak jste si všimli.
Není jako ostatní malé holčičky.
Flora věcem rozumí.
- Jakým věcem rozumí?
- Rád bych si promluvil se všemi těmi lidmi
tady pod zemí.
Chtěl bych se ptát a poslouchat
na to, co by mi řekli.
Rychlý chlapče, jako jsem já, mohl bych se naučit a skvělý obchod.
- Řekl jsi někdy paní Groseové, co jsi?
říkáš mi o mrtvých?
- Proboha ne, má drahá, paní Groseová je tak prostá duše.
Byla by strašně v šoku.
JANE: No, jsem v šoku.
- Oh ne, nejsi.
Oh, myslíš si, že bys měl být, ale jsi ne.
Opravdu vás všechno fascinuje Řekl jsem.
Myslíte si, že jsem zlý chlapec, slečno Cubberlyová?
- Ne, Milesi, jsi hodný chlapec.
- Ne dobré, ne vždy dobré.
Byl jsem zlý, víš.
- Oh, nebyl jsi opravdu zlý.
Samozřejmě jste si dělali legraci, ale to není špatné.
Skutečná bezbožnost je něco mnohem víc.
Bezbožnost zatemňuje duši.
co se děje?
-Je to jen to--
no, někdy já-- - Někdy co?
- Někdy se o sebe bojím, slečno Cubberlyová.
Vyděsím se.
- Jak?
co tím myslíš?
- Jsou chvíle, slečno Cubberlyová, kdy jsem--
Cítím se zle...
opravdu zlý.
- Ano, ale nemáte důvod.
- Oh, to nemůžeš říct, ty to nevíš.
- Ano, můžu, Milesi. - Ne, nemůžete.
Co ten čas ve stájích?
- Co tím myslíš?
- Oh, zeptej se Luka, on ti to řekne.
- Ne, Milesi, řekni mi to ty.
Řekni mi, Milesi.
- Zranil jsem Timothyho, když jsme spolu hráli
ve stájích.
- Udělal něco, čím tě rozzlobil?
- Neudělal nic.
Jen jsem mu chtěl ublížit. - Ale proč?
- Nevím proč.
- Proč jsi mu chtěl ublížit, Milesi?
Kdo přiměl lidi, aby to chtěli udělat? - Nikdo.
vůbec nikdo.
Chtěl jsem mu jen ublížit, chtěl jsem být zlý.
musím odejít.
Mám toho místa dost.
Dost!
JANE: Milesi, prosím.
Milesi, počkej na mě.
Paní Groseová, mohu se vás na něco zeptat?
- Ano, slečno?
- Nevíte náhodou o nedávném incidentu?
kde Miles ublížil Timothymu?
- Ne, nechci, slečno.
proč se ptáš?
- No, já jen, že když jsem byl dnes s Milesem,
náhodou se o tom zmínil a byl velmi naštvaný kvůli tomu.
- No, co říkal, že se stalo?
- Oh, to bylo ono, nechtěl zacházet do žádných podrobností.
jen řekl, že se to stalo ve stájích.
- Oh, vzpomínám si.
Jednoho dne hráli ve stájích...
Mistr Miles a Timothy a Timothy spadl z podkroví
náhodou.
Mohlo to být docela vážné, protože chlapec těsně
nestihl se nabodnout na vidle.
Ale vše, co se ve skutečnosti stalo, bylo,
byl trochu otřesený a poškrábaný sám
na jedné z hrotů.
- No, proč si myslíš, že by mi Miles řekl, že on?
myslel si, že je zodpovědný?
- Odpovědný?
Oh, myslím, že na to znám odpověď, miss.
Luke prakticky obvinil mistra Milese z záměrně tlačí
chlapec.
- Co říkal Timothy?
PANÍ. GROSE: Řekl otci, že ano pouze nehoda
a že upadl, zatímco oni byli hraní.
- Chápu.
- Luke se vždy rychle rozhněval, když jde o mistra Milese.
Není žádným tajemstvím, slečno, že z nějakého důvodu,
Luke toho kluka nemá rád.
- No, to je hrozné, protože už je
měl svůj vliv na Milese.
Z nějakého důvodu to opravdu nemůže pochopit sám sebe,
skutečně věří, že chtěl ublížil Timothymu,
a bojí se svých vlastních pocitů.
- No, to není pravda, slečno, a já ano
jistě víš, že to není pravda.
- Samozřejmě, že ano, paní Groseová, ale přesto
škoda již byla způsobena.
- Oh, to je špatné.
Vím, že Luke ve skutečnosti nemyslel nic zlého,
ale mistr Miles toho prostě není schopen ubližovat komukoli.
- Pozdě v noci, s oběma dětmi v posteli,
Odešel jsem v pořádku do obývacího pokoje
že bych se snad mohl ztratit v tom stránky knihy.
Po znepokojivé scéně s Miles na hřbitově,
Potřeboval jsem uklidnit své narušené smysly.
Od té doby uplynula nějaká doba potkal slečnu Jesselovou
u rybníka a ještě déle od té doby
čelil nechvalně známému Quintovi u okna.
Snažil jsem se odložit všechny myšlenky týkající se
na případné budoucí návštěvy.
V tuto noc však moje pleť
plazil se s rostoucím přesvědčením
že jsem od nich ještě neodešel...
že jsem měl být znovu sužován jejich zlé tvary v Bly,
je tam něco nedefinovatelného děsu
hýbat se ve spícím domě.
Cesta zpět do mého pokoje vypadala na tohle neklidná noc,
cesta nekonečná.
Haly vypadaly třikrát tak velké.
Bylo to, jako by se Blyův dům protáhl a se prohnul
na způsob živé věci.
Že se pod mýma nohama hýbalo samotné dřevo.
U schodů můj pocit obav
velmi zesílil a našel jsem sám sebe dušnost,
i když jsem ještě nezačal lézt.
Jako dítě jsem kdysi pobaveně četl
že půlnoc je hodina s
a že 2:00 je hodina démona.
Nyní ve 2:00, v černých hlubinách Bly Dům,
Při té vzpomínce jsem se jen nebavil,
přesto odsunul takové myšlenky stranou, aby šplhal ještě výš.
Schodiště se stalo nepřítelem dobyta, dřevěná hora
být škálován.
Potom, když jsem dosáhl vrcholu schodiště,
Cítil jsem, jak mi do těla vstoupil mráz...
zima tak intenzivní, že jsem se otřásl, jakoby měla hluboká zima
vstoupil do sálu.
Zdálo se, že to vychází ze školy pokoj.
Schody.
Náhlá přesvědčivá síla mimo moji vůli
Zdálo se, že mě to přitahuje zpátky, zpátky k hlavnímu schodiště.
Mé srdce se opřelo o mou zeď tělo
v dunění bubnů strachu.
Potom, když jsem obešel vrchol schodiště, byl tam.
V tu chvíli jsem se naplnil smířit se se situací.
Věděl jsem, proč tam je, co ho přitahovalo
zpět do Bly House spolu s jeho zkorumpovaný společník v chtíči,
nechvalně známá žena Jessel.
Přišli si pro děti, aby si to řekli nevinné duše
Milese a malé Flory.
A to temné poznání mě posílilo
v této chvíli hrůzy.
Ne, to nedovolím.
Nebudeš je mít!
Zřejmě v tu chvíli vzteku a strach,
Plně jsem se vrhl na postavu démona
a spadl z přistání.
Při dopadu mě smysly docela opustily
a moje další vzpomínka byla na paní. Grose se nade mnou sklání,
a za ní Miles a Flora.
- Jste v pořádku, slečno?
- Báli jsme se o tvůj život, má drahá.
- Opravdu.
Máte nějaké zlomené kosti?
- Ne, jsem v pořádku.
Klopýtal jsem ve tmě, v nočním vzduchu sfoukl mi svíčku,
Ztratil jsem půdu pod nohama.
Teď zpátky do postele, oba.
Na řeči je příliš pozdě.
- Co se vlastně stalo, slečno?
- Peter Quint.
Byl na schodech.
Věříš mi, že ano, že byl tam?
Chtějí mě z cesty.
Copak to nevidíte, paní Groseová?
Chtějí, abych opustil děti jim,
ale nebudu.
Musím vás prosit, potřebuji vaši pomoc tento
postavit se proti nim.
Musíme stát při sobě.
Quint tu byl dnes večer od hrobu do hledat mladého Milese,
Jsem si tím jistý.
- I když to, co mi říkáš, se zdá nemožné,
Musím uznat, že tam byly dluhopisy...
silná pouta mezi Quintem a chlapcem.
Téměř nepřirozené.
S Quintem si byli vždy blízcí rozmazlovat ho a brát
s ním při špatných příležitostech.
- Jaké příležitosti?
Jak špatně?
- Byli by venku spolu s Quintem a pili - -
být pryč celé hodiny.
Když byli venku, nakrmil chlapce whisky.
Jednou jsem viděl mistra Milese zavrávorat a padat z efektu.
Byl to chudák opilý.
- A slečna Jesselová to dovolila?
- Oh, ona-- to jí nevadilo.
Na těch měla slečnu Floru pro sebe příležitostech.
- Chápu.
A když byli spolu v chtíči, Quint
a ta Jesselova žena byly děti svědek?
- Oh, nemůžu to říct, slečno.
Flora byla příliš mladá na to, aby věděla, co jsou zač byly o,
ale mistr Miles--
- Takže jsi viděl, že věděl, co je mezi nimi?
- No, popřel, tak nevím.
- Víš.
Navzdory jeho popření víte, že byl
svědkem jejich špatného spojení.
- Oh, nerad o tom mluvím.
- Jsem přesvědčen, že to byl Quintův vliv
to způsobilo Milesovi potíže ve škole.
Chlapcovo propuštění může být předloženo Quintovi.
A ona - - ta Jesselova žena s mladou Florou.
Oh, děti vědí, o co jde v téhle vteřině v Bly - -
Říkám vám, oni vědí.
PANÍ. GROSE: Víš, co jsi viděl?
- Více, více.
Předstírají opak, ale Pán nám pomoz,
Věřím, že to skutečně vítají.
A přesto, když vyhrají...
Quint a Jessel - - a děti jsou ztraceny,
jejich duše budou ztraceny.
- Ale proč, slečno?
Proč se to všechno děje?
- Nevím proč.
Vím jen, že tato hrůza je na nás
a musíme udělat vše, co je v našich silách chránit děti,
- Mohu se jen modlit, aby ses v tom všem mýlil.
- Já taky, paní Groseová, já taky.
FLORA: Itálie.
MILES: Afrika.
FLORA: Německo.
- Egypt.
- Rusko.
- Velmi dobře.
Právě vám byl přidělen papír týkající se aspektu
svého života tady v Bly.
Ty první, Floro, a nahlas, prosím.
- Můj život v Bly je teď tak zábavný
že můj milý bratr je zase doma.
Běháme a hrajeme skvěle hry.
Občas jdeme do kostela s paní Groseovou a slečna Cubberlyová,
naše skvělá nová vychovatelka, která učí
máme spoustu věcí ve škole..
JANE: To je skvělé.
Myslím, že vám za to dám A.
Oh, napsal jsi to špatně, nádhera, končí to d -i -d, ne d -E -d.
Dobře, děkuji.
Milesi, váš papír, prosím.
- Je to příliš osobní na čtení nahlas, drahoušku.
Jsem si jistý, že si to budete chtít přečíst sebe.
- Kdo to napsal?
- No, udělal jsem, slečno, přesně jak jste určili.
- To je lež, Milesi.
- Ne, upřímně, na mou čest, ty noviny jsou celé moje.
- Tak tato odporná slova jsou vaše?
- Pokud tě to, co jsem napsal, šokovalo nebo urazilo,
Vážená slečno Cubberlyová, přeji vám maximum upřímnou omluvu.
Jen jsem se snažil být volný můj styl.
- Tento papír je zcela nepřijatelný.
Napíšeš další-- pořádný--
a očekávám, že to budu mít odpoledne.
Jste oba propuštěni.
- Probuďte se, slečno Cubberlyová.
Prosím probuďte se.
- Oh, Floro, co se děje?
- Řekl mi, abych to neříkal, ale musím.
Bude se na mě strašně zlobit vyprávění.
- Kdo se bude zlobit?
- Miles.
Mám velké starosti.
- No, co tě požádal, abys mi to neřekl?
- Řekl, že bude hrát.
- V tuto noční dobu?
- Na parapetu.
- V noci je to tam strašně nebezpečné.
Ví, že je to zakázané.
- Proto mě donutil slíbit, že to neřeknu.
- Proč by něco takového dělal?
Dal ti nějaký důvod?
- Řekl, že chce být zlý...
že zlý je přirozený. - Přirozený?
- To řekl.
- Floro, zůstaneš tady v mé posteli,
a ty se nepohneš ani o palec, dokud se nevrátím.
- Co budeš dělat s Milesem?
Potrestáš ho přísně?
- To není tvoje věc.
Necháš Milese mně, já to s ním vyřídím.
- Udělal jsem správně, když jsem to řekl, slečno?
Bude se na mě strašně zlobit.
- Samozřejmě, že jsi to udělal správně.
Jít spát.
FLORA: Ano, slečno.
- Přesvědčení bylo silné
na mě, na kterém musím fungovat dosáhnout chlapce,
jako štít mezi ním a temnotou síla která
snažil se mi ho ukrást.
Cítil jsem se ne nepodobný jako rytíř spěchající do bitvy
za život milovaného člověka.
Moje základní hrůzy byly potlačeny
vzhledem k mému životně důležitému poslání.
Strach tak vystřídal zoufalec pocit naléhavosti.
Míle!
Miles.
Vypadni, Milesi.
Tady, podejte mi ruku.
Napadl mě pocit lehkosti
jak jsem se přibližoval k okraji parapet.
Zdálo se, že postava Petera Quinta ano táhne mě dolů.
Snažil jsem se udržet rovnováhu
odvrátit vlnu závratí, které ohrožený
aby mě smetl z okraje.
Bylo to, jako by byly jeho silné ruce svírající mě,
pomalu vyvíjející sílu.
Zaplavil mě pocit blížící se smrti, krade můj zdravý rozum.
PANÍ. GROSE: Slečno Cubberlyová?
co tady děláš?
Co tady děláš?
- Miles-- kde je ten chlapec?
- Neviděl jsem ho, slečno.
- Ale před chvílí tu byl.
- Oh, o tom nic nevím, slečno.
Slyšel jsem, jak slečna Flora pláče, a řekla mi to
že bys sem přišel.
- A nezmínila se o Milesovi?
- Ne, slečno.
Jste si tím jistý? - - - Ano, samozřejmě, jsem si jistý.
Byl tady-- byl přímo tady.
- Slečno, on spí.
- Nesmysl, předstírá.
Probuď se, Milesi.
No tak, nemá cenu předstírat, já ne oklamán.
PANÍ. GROSE: Ach, slečno, myslím, že je
celou dobu spal.
Prosím, slečno.
- Jdi a uvidíš, že Flora bude chybět.
Vyřídím to s mistrem Milesem.
- No, pokud vy-- ano, slečno.
- Dobře, Milesi?
Teď chci pravdu.
Proč jsi šel nahoru na parapet?
- Když vám to řeknu, budete opravdu rozumět?
JANE: Řekni mi to.
- Byl to test.
Zkoušel jsem tě.
- S Floriným vědomím?
- Ano, souhlasila, že mi pomůže s testem.
Bylo to pečlivě naplánováno.
Flora tě měla vzbudit a předstírat
že jsem ji požádal, aby ti to neříkala Já bych
šel nahoru na parapet.
Oba jsme věděli, že za mnou půjdeš.
Měl jsem stát na samém okraji a předstírat, že tě neslyším
když jsi volal mé jméno.
Mezitím měla Flora upozornit paní Groseovou.
Všechno to byla zkouška.
- Za jakým účelem?
- Abys zjistil, jestli bys mě stále miloval, kdybych byl zlý.
vy?
Moc potřebuji vaši náklonnost, slečno Cubberlyová.
Nejsem opravdu zlý chlapec, i když to říkám - -
JANE: Ne, já vím, já vím.
Milesi, musím se tě zeptat.
Věděl jsi, s čím bych se tam setkal? parapet?
Že by tam byl?
Že bych byl přitahován až na samý okraj?
- Ne, slečno, přísahám, že to byl jen test.
Nevím, co říkáš.
- Tak proč jsi utekl?
- Protože jsem tě chtěl vyděsit tím, že zmizím.
Všechno to byla součást mé špatnosti.
- To bylo všechno?
- To bylo vše, slečno, vše.
- Dobře.
Víc k tomu neřekneme.
- Doufám, že Floru nepotrestáš.
Oh prosím ne, všechno to byl můj nápad.
- Žádný trest nebude.
Dobrou noc, Milesi.
MILES: Dobrou noc.
Oh, slečno Cubberlyová?
- Ano, Milesi, co je?
- Lituji, že jsem vám způsobil nějaké trápení.
Od nynějška budu absolutně prvotřídní člověk.
- Nechal jsem mladého Milese docela otřeseného dítětem
potřeba náklonnosti.
Jeho intenzita a otevřená upřímnost se pohnuly a udělal na mě dojem.
Zdálo se, že se snaží prorazit ke mně,
a nemohl jsem ho opustit, zranitelného dítě natahuje
pro náklonnost.
Byl jsem rozhodnutý dodat ten drahocenný zboží.
Dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět, deset.
Připraveni nebo ne, jsem tady.
- Uplynul klidný a šťastný týden.
Většina dětí se chovala krásně.
Zejména Miles byl jasný a láskyplný.
Oba byli pozorní a rychlí lekce.
Přesto, i když jsem se připojil k jejich hrám a jejich veselí,
Vždy jsem cítil svou tísnivou tíhu jistý a jistý
vědomí, že bych brzy znovu
čelit těm, jejichž korupční vliv I
se tak horlivě snažil rozptýlit.
FLÓRA:
- V Bly udeřila sezónní bouře,
a nevlídné počasí to udrželo děti uvnitř
po celý den, ale nemají ani jedno
si stěžoval, ani se v důsledku toho nechoval špatně
tohoto únavného vězení.
Odměnit je za trpělivost,
Souhlasil jsem, že si sednu s paní Groseovou dovnitř publikum
zatímco nám děti vystupovaly.
V tuto noc jsme o tom neměli ani tušení charakter vystoupení,
ani o jejím zvláštním a znepokojivém obsahu.
Tak si užívám šálek horké čokolády na a chladná noc.
Přidáš se ke mně?
- Děkuji, slečno, budu.
Děkuju.
- Nikdy jsi mi neřekl o své rodině--
vaši rodiče, vaši bratři a sestry.
- Nikdy jsem neměl bratry ani sestry, slečno.
Moje matka byla jako pracující žena já sám.
Chtěla víc dětí, ale něco dopadlo špatně
a víc už mít nemohla.
Zemřela mladá a můj otec to dodržel jeho živnost,
už se nikdy neoženil.
- Jaký byl jeho obchod?
- Střecha.
Oh, dobře, že u toho byl.
Ale už je taky pryč.
Oh, jsem sám mnoho let.
Žádná rodina, dokud do mě nepřišly děti život.
Teď jsou moje rodina.
Mistr Miles a malá Flora.
- Narodili se v Bly?
- Ne, slečno, narodili se někde v Africe.
Myslím, že se tomu říká Zlaté pobřeží.
Byli to stálí cestovatelé.
- Oh, takže přišli do Bly--
PANÍ. GROSE: Poté, co jejich rodiče zemřeli.
Přivedl jejich strýce, pana Fredrickse jsou tady.
Už jsem pro něj pracoval.
Luke taky.
Říkám vám, že v tu chvíli Bly rozjasnili
vstoupili do dveří.
Jaká radost!
Ty jasné, zářící malé tváře, plné života.
Oh, byl to dobrý dům před ostatními přišel.
- Milé dámy, dnes večer ano
nechat se bavit těmito pokornými osobností.
Vybrali jsme verš, který jsem složil já
které se zde dnes večer uskuteční.
Než však tuto nabídku představíme,
musí být nastavena správná nálada.
Bohužel nemohu hrát klavír,
ale moje sestra Flora je opravdu docela dokonalý.
Flóra?
Začněte prosím.
Velmi dobře, Floro.
Pojď sem, hned.
Naše dílo se jmenuje „Věčný dar“.
- Temnota je plášť, který je třeba zakrýt.
- Temnota je plášť, který nosíme.
- Nebojíme se obrovské temnoty.
- Nosíme stíny ve vlasech.
FLORA: Tma nás volá k zúčtování.
- Volá nás do svého těsného objetí.
FLORA: Brzy tam budeme, abychom se s tím setkali.
MILES: Ale my nevidíme její tvář.
FLORA: Ve tmě to dělá hrob.
MILES: A rakev nevydrží.
FLORA: Ti z nás, kteří milují temnotu.
MILES: Temnota je naše poslední trápení.
- Stalo se něco, slečno?
co se děje?
- Myslel jsem, že jsem viděl v tom zrcadle - -
- Ano, slečno?
- Zlo.
Bylo to zlé.
- Řekni mi, jestli se ti naše vystoupení líbilo?
-Ach ano, velmi.
- Bavilo?
- Ano, docela.
Byli jste oba výborní.
- Možná bychom měli jet do Londýna a objevit se na pódiu.
Nebylo by to vzrušující?
- Oh, Londýn je díra proti hmyzu, má drahá.
Ne, zůstaneme tady v Bly to pobavit naši milovanou paní.
Grose.
A samozřejmě, drahá slečno Clubberlyová.
- Znalosti se stávají brněním, které člověk nosí
proti nepřízni osudu a při mém hledání
pro více informací o Peteru Quintovi,
Rozhodl jsem se navštívit následující ráno
Luku Amesovi do stájí.
Dobré ráno, Timothy.
- Dobré ráno, slečno.
JANE: Krásně ho upravuješ.
Jaký krásný kůň.
- Oh, děkuji, slečno.
Myslím, že můj otec mě naučil všechno tam
je vědět o koních.
Zná koně lépe než lidi.
- Řekni mi něco, Timothy.
Pamatujete si pana Quinta?
- Ano.
JANE: Líbil se ti?
- Byl jsem malý a moc mi to nevadilo.
- Oh, vím, že jsi byl, Timothy, ale musíš si něco pamatovat
o něm.
jaký byl?
- Neměl jsem ho rád. JANE: Proč ne?
- Byl zlý a odporný.
Jednou jsem ho viděl jezdit na koni k smrti.
Tedy když pil.
A tuto neděli přišel do stájí
se svým oblíbeným jezdeckým koněm, krásným černá klisna,
a jezdil na ní, dokud nespadla.
Vrátil se a nadával, jako by to bylo
byla naše chyba, že na něj zemřela.
Byl krutý, pan Quint.
- Je tady tvůj otec?
- Kulatá záda, funkční.
JANE: Oh, Luku?
Dobré ráno, Luku.
LUKE: Dobré ráno, slečno.
Mohu pro vás něco udělat, slečno?
- Ano.
Mohl bys se mnou mluvit, Luku. - Mluvit s vámi, slečno?
- Mám pár otázek, na které bych rád odpověděl.
- Dáte si horký čaj?
Některé mohu opravit bez problémů.
- Ne, díky.
- Je to stejně dobré.
Místo je v nepořádku.
Já a Tim nemáme moc návštěvníků.
- No, je to fajn kluk.
Jsem si jistý, že jsi na něj hrdý.
- Oh, jsem, slečno.
Tim má přirozenou cestu ke koním.
Naučil jsem ho sedět v sedle před ním mohl chodit.
O čem jste chtěla mluvit, slečno?
- Peter Quint.
- Jestli vám to nevadí, slečno, raději o něm nebudu mluvit.
- Proč, Luku?
Měl jsi s Ním někdy nějaké potíže?
- Ano, slečno, měl jsem problémy s panem Quintem.
- Prosím, Luku, je to pro mě velmi důležité.
- Jestli vám nevadí, že se ptám, slečno, proč by měl Peter Quint
být pro tebe důležitý? - Protože to prostě potřebuji vědět.
Prosím, Luku.
- Dobře, slečno.
co chceš vědět?
- No, tu noc, kdy Peter Quint zemřel na silnici,
kdo našel jeho tělo?
- Proč, slečno Jesselová.
Byla s ním, víš.
- Pochopil jsem, že spadl na zledovatělou cestu?
Ano, slečno. Byl opilý.
- A co ona?
Nebyla také opilá?
LUKE: To je veřejně známé, slečno.
Byli viděni spolu, jak pijí a burcující.
- A když ho našli, v jakém stavu bylo jeho tělo?
- Stav, slečno?
- Co přesně ho zabilo?
- Jeho lebka byla rozdrcena.
Většina říká, že se praštil hlavou o kámen, někteří říkat jinak.
- Pokračuj, Luku.
- No, někteří říkají, že to byl Jessel, který ho přivedl na cestu
tu noc.
Byla šíleně žárlivá, byla nad jeho obchod s jinými ženami.
Vím jen, že se z ní vyčistila hlavu poté.
- Tak proto se zabila.
LUKE: Můžete říct, že slečno--
prostě bys mohl.
- Řekni mi, Luku, proč nemáš rád mistra Milese?
Pro Ze stejných důvodů se mi nelíbilo Peter Quint.
- Co tím myslíš?
LUKE: Jestli vám to nevadí, slečno, to je vše říkám.
Když jsem odcházel ze stájí
a přiblížil jsem se k domu, slyšel jsem klavír hudba
a předpokládal, že Flora byla na tréninku.
Brzy jsem si uvědomil, že to není možné
takže hudba byla docela profesionální--
nádherně provedené ztvárnění Bacha.
To jsi hrál ty, Milesi?
- Ano, slečno.
- Ale včera večer na recitálu jsi řekl, že nemůžeš hrát.
- Lhal jsem.
JANE: Proč?
- Jednoduše proto, aby Flora vypadala stejně talentovaně jako já. Koneckonců,
Napsal jsem verš.
Bylo správné, že Flora byla povolena hrát.
- Ano, ale proč o tom lhát?
Proč ji prostě nenechat hrát bez komentáře
o vlastní neschopnosti?
Proč si to dělat?
- Myslel jsem, že bude nejlepší, když bude vypadat jako lepší než já
v tom případě.
Možná jsem se mýlil.
Lituji té lži, slečno Cubberlyová, zvláště teď
jak se zdá, že tě to naštvalo.
- No, prosím pokračuj.
Netušil jsem, že máš takový talent pro Bacha.
- Jsem teď unavená, slečno Cubberlyová.
Měl jsem v plánu si před večeří zdřímnout.
- Prosím, rád bych tě slyšel hrát, Milesi.
- A bohužel musím odmítnout, drahá slečno.
Opravdu jsem docela unavený.
-Pozdě odpoledne,
po opravě některých dětí pracovní doklady,
Byl jsem na cestě do školní místnosti
když jsem najednou narazil na malou Floru.
Ooh!
- Prosím, odpusťte mi, slečno.
- Strašně spěcháš.
- Právě jsem šel do zahrady.
Půjdeš si se mnou hrát?
- Ne, nemůžu.
Musím se připravit na vaše lekce zítra.
Kde je Miles?
- Oh, je na průzkumu někde s Timothym.
Víš, jací jsou kluci.
- No, řeknu vám co - - proč nejdeš do zahrady
a natrhat nějaké květiny do domu,
a to vás zaměstná.
- Velmi dobře.
Slečno Cubberlyová?
Často mě něco napadlo.
Křičí koně?
Myslím, když zemřou...
když je zabiješ.
JANE: Nikdy jsem o něčem takovém nepřemýšlela.
Ty odporná, nešťastná žena.
Flóra!
Okamžitě sem!
- Byla tady, že, Floro?
Byl jsi tady s ní a slyšel jsi já přicházím.
Proto jsi se zdržel v hale. Řekni to, Floro, řekni to!
- Jsem úplně sám.
Jsem tu sám.
- Prosím, nech mě.
Po probuzení v noci
z neklidného spánku podivnými zvuky I nemohl identifikovat,
Zjistil jsem, že Flora chybí místnosti.
Miles byl v tuto pozdní hodinu také pěšky, jeho postel nespala.
Pak, když jsem tam stál, jsem slyšel znovu
ty zvuky, které mě probudily.
Bly House má mnoho uzavřených místností a to byl u jednoho z nich,
v opuštěném západním křídle, že rušivá noc
zvuky mě přitahovaly.
- Našel jsi nás, ty chytráku.
Na zdraví slečně Cubberlyové.
- Někdo jiný tu byl, slyšel jsem je.
- Oh, slyšel jsi nás, má drahá. Flora mě lechtala.
Je to docela strašná nemoc. DĚTI:
- Za to budete oba potrestáni.
A tentokrát nebudu shovívavý.
Už mám dost tvé pozdní noci exkurze.
- A co nám uděláš, má drahá?
Připoutáš nás ke zdem?
- A krmte nás nejen chlebem a vodou
krysy lezou po naší kůži?
- Zmlátíš nás kočkou -Ó -devět -ocasy až
naše záda jsou pruhovaná a krvavá?
- Oba budete odděleni a uvězněni ve svých pokojích.
Nebude žádné ježdění a žádné výlety,
a žádné hraní her.
- A jak dlouho máme být uvězněni?
- To určím v pravý čas.
Oba se můžete vrátit do svých pokojů.
- Už jsou to dva dny, slečno.
Děti dostaly svůj trest, neřekl bys?
Chudáci drazí.
- Nejsou to chudáci.
Záměrně mě k tomu vyprovokovali trestat je.
Věděli, že dělají špatně, jdou do toho ten pokoj,
dělat to, co udělali.
- Co udělali tak špatného?
- Sledovali je--
ten nechvalně známý pár se svým chtíčem.
Copak to nestačí, paní Groseová?
Byli zkažení, oba, možná
mimo vykoupení.
- Oh, slečno.
Nechtěl jsem ti říct...
alespoň na čas ne.
- Řekni mi co?
- O Lukovi a jeho chlapci.
Odešli. JANE: Pryč?
Odešel kam? co tím myslíš?
- No, to se stalo minulý čtvrtek Timothymu.
Tajili jsme to před vámi, slečno.
JANE: Byl zraněný?
- No, ne zraněný, přesně tak.
Mělo to co dělat s mistrem Milesem.
- Řekni mi, co se stalo.
- No, něco udělal, já nevím co,
Timoteovi, když si hráli.
Luke řekl, že svého chlapce našel ve stájích napůl venku
jeho mysli.
- Myslíš vyděšený?
- Vyděšený, slečno, z něčeho, co Mater Miles udělal nebo řekl.
prostě nevím.
JANE: No, Timothy neřekl, co měl stalo se?
- Mně ne, slečno.
A Luke o tom nemluvil.
Prostě se sbalil a vzal malého Tima
a řekl, že se nikdy nevrátí do Bly.
- Ptal ses na to Milese?
- Ano, slečno, ale řekl, že tomu nerozumí
proč by Timothy dělal takový povyk protože vlastně nic
stalo.
- Oh, nenazval by to nic.
- Promiňte, slečno?
- V tuto chvíli ve svém pokoji není sám.
Quint je tam...
Peter Quint je s ním.
PANÍ. GROSE: Ach, slečno.
- Flora - - ta Jesselova žena s mladou Florou.
Děti nás nepotřebují, drahá ženo, mají je.
A Florina vyšívání-- viděl jsi to?
- Oh, mám, slečno - - to je docela pozoruhodné.
- Ach ano, opravdu je.
To není práce pro malé děti.
To je Jesselova práce.
Držela jehlu, ne Flora.
Proč, nejsem oklamán, paní Groseová, chápu to všechno.
Vše!
Kdybys ho mohl vidět jako já...
ty nevinné děti ponořené do jejich vizí
mrtvých obnoven.
- Snažím se vám věřit, slečno, ale nevěřím
byl svědkem toho, co máte.
- Teď tam nahoře s nimi mluví.
Pokračuji, já vím, jako bych byl blázen.
Bože div se, že nejsem.
To, co jsem viděl, tě udělalo tak,
ale jen mě to udělalo přehlednější a víc
odhodlaný vyhnat tyto prohlubně.
Napsal jsem panu Fredericksovi mu
je zde velmi potřebný.
Vidíte, že je tento dopis zveřejněn?
- Proč, ano, slečno.
Dal jsi mu všechny podrobnosti? hmota?
- Ne, neodvážil jsem se.
Kdybych mu řekl, co se skutečně stalo zde,
považoval by mě za blázna.
Ne, ten dopis je prosba, nic víc.
Pokud bude, ale bude na to dávat pozor.
- Ano.
Ano.
Slyším tě.
přijdu.
Ano.
Ano, přijdu.
- Tsk, tsk, tsk.
Slečno Cubberlyová?
Oh, slečno, právě jsem přišel od slečny Florův pokoj.
Strašně se o ni bojím.
Ona neměla ani sousto a já
přál bych si, abys přehodnotil jejich trest.
- No, je to naprosto zdravé dítě,
a ona se nechystá zemřít hlady.
- Ne, slečno, ale k čemu to bude?
pokračování ve vězení?
Ach prosím, slečno, opravdu se o to bojím jí.
- Ano, má drahá, pojďte dál.
- Přišel jsem ti říct, že tvůj trest skončil.
Už nejste omezeni ve svém pokoji.
MILES: Slečno Cubberlyová, četl jsem
kniha o knížeti v 15. století v Transylvánii
který použil unikátní metodu trestu.
- Miles.
MILES: Ne, drahoušku, musíš poslouchat, je to tak fascinující.
Když se mu někdo znelíbil, zavelel
svlékli se donaha a nabodli na kůl.
Často jedl večeři obklopený svými oběťmi.
Ošklivý chlap se všemi, co říkáš?
- Milesi, zastavíme to.
Hraní slovních her už ne mě baví.
Co by se mělo stát, kdyby měl váš strýc dorazit teď?
co bys mu řekl?
- O čem, má drahá?
- Co se děje tady v tomto domě...
o Timothym.
- Chceš říct strýci, že jsem byl zlý?
- Víš, co přesně myslím.
Oh, Milesi.
- Chudák slečna Cubberlyová.
Hodně jsme vám toho dali, že?
Oh, můj drahý.
V poslední době vypadáš tak bledě...
tak vyčerpaná barvami a tak unavená.
Je to lepší?
Uklidňuje vás to?
- Nic tam není?
Vůbec nic, co bys mi chtěl říct?
Že mi to řekneš?
- Ale víte, co je třeba vědět.
- Milesi, prosím, věř mi, nevěřím
chci, abys to trpěl sám.
Ale musíš mi věřit a důvěřovat co říkám.
- Kdybys jen-- kdybys jen mohl--
- Cože, Milesi?
Udělám cokoliv, abych tě zachránil.
- Chtěl bych něco vědět.
- Ano?
- Mluvíš o mé záchraně, ale řekni mi,
kdo vás, drahá paní, má zachránit?
- Oh, slečno, to je Flora.
Právě jsem ji viděl z okna, běh.
- Dítě venku v bouři?
Utíká kam, jakým směrem?
PANÍ. GROSE: Směrem k rybníku, slečno.
- Co se děje?
- Milesi, tvoje sestra je venku v té bouři.
Jdeme za ní. Zůstaneš tady.
- Ano, jistě, slečno Cubberlyová.
Kromě toho bych neměl mít chuť být promočený tam venku.
Člověk si musí dávat pozor na své zdraví.
- Když jsme se vrhli vpřed,
Neodvážil jsem se uvažovat o tom, co nás může čekat u rybníka,
protože jsem si byl jistý, že ta žena ano vytrhl mi Floru
v době, kdy pekelné stvoření cítil, že bych se mohl zlomit
až k dítěti.
A co by mohla udělat tak pozdě a kritický okamžik
byla myšlenka, kterou jsem nemohl snést.
Flóra!
Vraťte se!
FLÓRA:
PANÍ. GROSE: Flora.
- Floro!
Floro, co tě k tomu přimělo?
Udělala to kvůli ní!
Viděl jsi ji, že?
- Nic jsem neviděl, slečno.
- No, Flora ji viděla, jasně.
- Vezmi mě pryč, vezmi mě pryč!
Nesnáší mě!
Snaží se mě přimět říkat takové věci nejsou pravdivé.
- Pojď, řekni to!
Přiznej, že jsi viděl svou drahou slečnu Jessel.
Řekni to, Floro, řekni to.
- Nikoho jsem neviděl!
Nikdy jsem... nikdy, nikdy, nikdy!
Nenávidím tě, jsi odporný a hrozný.
PANÍ. GROSE: Oh, zašel jsi příliš daleko dítě, slečno.
Víme, že slečna Jesselová je mrtvá a pohřbená, že ne, slečno Floro?
- Tak mi to řekněte, paní Groseová.
Kdo tam venku lákal to dítě její smrt?
- Nenávidím ji, nenávidím ji.
Nesnáším ji.
Kdyby jen...
PANÍ. GROSE: Floro, drahá, pojď.
FLORA: Je hrozná - - - No tak, teď psst.
Teď ticho, ticho.
Oh, pšst.
- Je nenávistná.
Je odporná.
- Mistře Milesi?
Mistře Milesi, otevřete dveře.
Mistře Milesi, otevřete prosím dveře.
Mistr Miles zamkl dveře, to neudělá odpověz mi,
se nehne ze svého pokoje.
A dopis, který jste napsal Mr. Fredericksi, je to pryč.
Obávám se, že to pan Miles sundal stůl v hale.
- Nevadí.
Necháš Milese mně.
Sbalil jsi Flořiny věci?
- Ano, slečno.
Dnes večer vyvezeme kočár.
- A co o mně říká?
- Oh, oh, slečno, já--
Myslím, že bych neměl.
- Řekni mi to.
Musíte mi to říct.
- Bojí se vás, slečno.
- Bojí se mě?
Žádný strach z Jessela, je to tak?
- Neřekla ani slovo o slečně Jesselové,
ale mluvila nejděsivěji hrůzy, slečno,
o vás.
Použila dost děsivá slova, netušila jsem, že ona věděl.
- Díky bohu.
To mě ospravedlňuje.
- Otřesný jazyk toho dítěte?
- Ale to mě ospravedlňuje, copak to nevidíš?
To nejsou její slova, ale Jesselova.
A Jessel ji teď ztratil.
Snažila se ji sundat u rybníka, ale prohrála.
A teď zuří skrze dítě.
- Vezmu ji do Londýna, daleko od nich.
-Takže věříš?
- Věřím, slečno.
- Vezmi rychle dítě a jdi.
Nech mě s Milesem.
- Sama s klukem, slečno?
- Ano, nevidíš?
Chce se mnou mluvit, osvobodit se
a přiznat se k celé téhle odporné záležitosti.
Mohu ho přimět mluvit.
- A když se přizná, co potom?
- Proč, pak je zachráněn.
Quint prohrál.
Ztratili pár z nich, Quinta a Jessel.
Teď rychle jdi, vezmi dítě.
Dovolte mi zachránit Milese.
Cožpak to nevidíte, drahá paní Groseová?
Že teď jsem v tom všem jediný svět, který umí.
FLORA: Sbohem, slečno.
Sbohem, Milesi.
Jak bouře pokračovala
napadnout Bly House, bylo to jako Miles a byl jsem sám
ve velké dřevěné lodi, uprostřed rozbouřených moří
a odříznuti od všech přátelských břehů.
Nasedl jsem směrem k Milesovu pokoji s a pocit vysokého rozlišení.
Věděl jsem, že moje největší zkouška mě čeká...
že zrůdný Quint udělá jeho poslední pokus
tuto noc, a že musím být zpevněný proti slabosti
mysli nebo těla.
Chlapcův život--jeho duše--
byl doslova v mých rukou.
Míle?
Otevřeš mi dveře, Milesi?
- Pojďte dál.
Moje dveře jsou pro vás vždy otevřené, slečno Cubberly.
Líbí se ti můj outfit?
Myslel jsem, že se na to pořádně obléknu příležitost.
A to je příležitost, naše bytí sami společně v Bly.
Bude Flora v pořádku, nebo je drahá dítě nemocné?
- Flora bude v pořádku.
Paní Groseová ji vzala do Londýna tvého strýce.
Flora je v emocionálním stavu.
Potřebovala se dostat pryč od Bly.
- Od Bly?
Nebo od tebe, má drahá?
- Je docela zoufalá.
Vůbec není sama sebou.
Londýn ji uklidní a obnoví.
- Jsem si jistý, že bude.
Asi jsem měl říct sbohem,
ale sbohem je únavné a zbytečné
jestli se ti, co odejdou, vrátí.
- Pochybuji, že se Flora někdy vrátí do Bly.
Není tu pro ni nic jiného než smutek.
- A co pro tebe má Bly, má drahá?
- Výzva.
Jedna, kterou musím potkat.
- Oh, takže jsme spolu.
A jaký zvláštní pár tvoříme, říkám si.
Proč jste zůstala, slečno cubberlyová?
Mohl jsi jít s nimi.
- Nikdy bych tě tu nenechal samotného, ​​Milesi, víš to.
- Sám?
Člověk není nikdy sám.
JANE: Tak kdo je s tebou?
MILES: Moje myšlenky.
Moje minulost.
Všechny věci mého života jsou tady
se mnou, jako oni s vámi.
- Jsem tu jako tvůj přítel, Milesi.
- A já jako tvůj, má drahá.
Oh, byl jsi se mnou skvělý celý.
Moje nedávné uvěznění bylo samozřejmě docela záslužné.
Moc si tě vážím.
Vlastně se musím k něčemu přiznat.
- Ano?
- Mám hlad.
Nemohli bychom pokračovat v rozhovoru u čaje a sušenky?
Mám tak rád horké sušenky namočené v medu.
Budeme mít staré časy sebe,
můžeme, drahá slečno Cubberlyová?
V takovou noc, jako je tato, tak preferuji brandy nad čajem.
Je mi moc líto, že se ke mně nepřipojíš.
- Dobře, Milesi, přidám se k tobě.
- Hodná holka.
Tady jsi, má drahá.
Přípitek.
- Na co?
- Pro nás, samozřejmě.
My dva tady v Bly v bouři prohozená noc.
K našemu vztahu.
A co mi teď chceš říct?
Vím, že máte hodně co říct.
- Chci mluvit pravdu bez úniků
a žádné verbální triky a žádné odsouvání stranou.
MILES: Z čeho?
- O tom, co oba víme--
toho, co Flora věděla.
- Zeptejte se mě na cokoliv.
Budete mít svou pravdu.
JANE: Velmi dobře.
Ten dopis, který jsem napsal tvému ​​strýci...
vzal jsi to ze stolu v hale?
- Vzal jsem to, ano.
JANE: A četl jsi to?
- Ano. Bylo to nudné.
Nic víc než vysoce emocionální
požádat, aby se můj strýc vrátil do Bly.
Doufal jsem ve víc.
- Neměl jsi právo to vzít.
- Kdo jsi, že to píšeš?
Když jsi to věděl, věděl jsi, že můj strýc je nemít problémy.
To je únavné téma, které si přejete diskutovat se mnou.
- Dobře.
Vaše škola.
Proč jsi byl propuštěn a nebýt znovu přijat?
- Protože jsem řekl věci.
- Jen to?
- Mysleli si to dost.
- Vyhodit tě za to?
- Ano.
- Komu jsi je řekl?
- Hlavně moji kamarádi.
Ty, které jsem měl rád.
- A opakovali je? - Ano.
K těm, které měli rádi.
- A tak řekl ty věci, které jsi řekl,
nakonec se dostali k vám ředitel?
- Nakonec.
- Ale ve svém dopise neuvedl žádný konkrétní důvod propuštění.
- Nedivím se.
Nečekal bych, že to napíše věci, které jsem řekl
na papíře. Jeden ne.
Má jeden?
- Byli tedy odporní?
- Nebudu ti je opakovat, drahá,
jestli o to ti jde.
Nechtěl bych tě zkazit.
- Takže kazili ostatní děti?
Naučil tě je, že, Milesi,
jak tě naučil tolik jiného.
Jak tě naučil sprostá slova a odporné skutky.
Zkazil tě, Milesi, že?
Copak to nevidíš? Teď tě udělal co jsi.
- Nenecháš mě samotného?
Je mi zle z vašich otázek!
- Miles.
- Ne, ne, nech mě být.
- Miles!
Neutíkej přede mnou, Milesi.
- Proč mi to děláš?
Pronásledovat mě, snažit se mě chytit?
co tím získáš?
JANE: Jsem přítel, Milesi.
Jsem tvůj jediný opravdový přítel.
Prosím, potřebuješ mě.
- Potřebujete?
nenávidím tě.
pohrdám tebou.
Copak to nevidíš?
Ty jsi tak hloupá svině!
- Je tady, ne, Milesi?
Právě tady v tomto domě.
Řekni to, Milesi, řekni mi, že je tady, ne?
Řekni to, řekni to!
- Ano, ano, ano, sakra, ženská!
Chceš mě to slyšet?
Peter Quint je tady!
JANE: Ne, Milesi!
Zničí tě.
Milesi, chce si tě nárokovat, nárokovat si tě svou duši.
Chce tě udělat takovou, jaká je.
Milesi, ty to dokážeš...
můžete vyhrát, můžete se od něj osvobodit navždy.
Otoč se k němu zády, Milesi!
Milesi, odmítni Petera Quinta.
Pojď ke mně!
ke mně!
Milesi, teď jsi v pořádku.
Tam, drahý, drahý, drahý chlapče.
Žádný!
Už ne, už ne!
Oh, omlouvám se.
opravdu se omlouvám.
Je mi to moc líto. je mi to líto.
Oh, omlouvám se.
je mi to líto.